КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ справи: 359/4325/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1614/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Борець Є.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В. 
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 13 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Чобіток А.О., Оніщука М.І.,
                  секретар - Шепель К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Києві цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Бориспільська районна державна адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дітей, 
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Бориспільська районна  державна адміністрації Київської області про визначення місця проживання дітей, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення  Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019  року, 
 
встановив:
у травні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання дочок: ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  разом з нею без зазначення адреси місця проживання, посилаючись на те, що відповідач - колишній чоловік ОСОБА_2 , з яким проживають доньки, чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми та відмовляється передати дітей для проживання з нею. 
В липні 2016 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, в якому просив визначити місце проживання  доньок разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 та визначити порядок спілкування ОСОБА_1 з доньками: щодня з 18.00 до 20.00 за місцем проживання матері з попередженням батька та кожні вихідні з 18.00  п`ятниці до 14.00 неділі за місцем проживання матері або дітей, посилаючись на те, що  ОСОБА_1 не в змозі забезпечити дітям належний догляд, утримання та виховання.
Рішенням   Бориспільського районного суду  Київської області  від   03 липня  2019  року зустрічний позов було задоволено частково. Визначено місце проживання дітей разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено порядок участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми: кожного тижня з понеділка до п`ятниці з 17.00 до 20.00 та з 17.00 п`ятниці  20.00 неділі, та протягом Ѕ частини шкільних канікул. В задоволенні первісного позову було відмовлено.
Додатковим рішення Бориспільського районного суду Київської області від 01 жовтня 2019 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове  рішення, яким задовольнити її позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
У Відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга  не  підлягає   задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 вказувала, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 02.07.2012. Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.03.2016. Ще до розірвання шлюбу чоловік забрав дочок та проживає з ними в будинку, який належить його матері, за адресою: АДРЕСА_1 . Вона бажає, щоб доньки проживали разом з нею, оскільки вона здатна надати їм більше уваги та піклування, забезпечити їх гармонійний розвиток і підстав  для розлучення її з доньками немає. Вона зареєстрована разом з молодшою донькою за адресо: АДРЕСА_2 та фактично проживає в будинку, належному її батькам, за адресою: АДРЕСА_3 , в якому для проживання її з дітьми облаштовані дві кімнати.
Заперечуючи проти заявленого позову, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання доньок разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вони проживають на даний час. В даному будинку дітям облаштовані дві кімнати. Зазначав, що він забезпечує догляд за дітьми, їх лікування, фізичний і духовний розвиток, діти відвідують дошкільний дитячий заклад. Натомість ОСОБА_1 не здатна доглядати належним чином за дітьми, зловживає алкогольними напоями, потребує лікування за станом здоров`я, не має засобів для існування. В зв`язку з цим він просив залишити дітей проживати разом з ним, а для ОСОБА_1 встановити порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей шляхом зустрічей кожного дня з 18.00 до 20.00, та у вихідні дні за місцем проживання матері.
Рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 03 липня 2019 року зустрічний позов було задоволено частково. Визначено місце проживання дітей разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено порядок участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми кожного тижня з понеділка до п`ятниці з 17.00 до 20.00 та з 17.00 п`ятниці  20.00 неділі, та протягом Ѕ частини шкільних канікул за місцем проживання матері або за місцем проживання дітей. В задоволенні первісного позову було відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 здатен забезпечити належний рівень матеріального утримання та виховання дітей. 
Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам. 
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення Конституції України, Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована 27 вересня 1991 року, Закону України «Про охорону дитинства», стст. 19, 160, 161 СК України. 
В  ч. 1 та 2  ст. 24 Конституції України закріплено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. 
Згідно положень ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Органи опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.
При цьому, під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою повинен проводити психолог, головним завданням такої бесіди є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.  
Статтею  161 СК України  передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Як видно з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.07.2012, від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 пояснювала, що вони проживали всією сім`єю в орендованому будинку в селі Кучаків, а після народження другої доньки переїхали проживати до будинку, який належить матері ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначала, що внаслідок  конфліктів з ОСОБА_5 вона була змушена переїхати проживати до будинку своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3 , а діти залишились проживати з батьком. З приводу перешкод у спілкуванні з доньками вона зверталась до органу опіки та піклування і Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 02.03.2016 №126 їй було встановлено графік зустрічей з дітьми, які тимчасово проживають з батьком. Однак вона хоче, щоб діти постійно проживали з нею в с. Кучаків. 
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що  вона працювала до народження старшої дочки продавцем в с. Кучаків, а з лютого 2016 р. - прибиральницею в КП «Київський метрополітен» в м. Києві. Зареєстрована вона разом з дочкою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 . Однак фактично  вона постійно проживає в АДРЕСА_3 ,  в будинку, який належить її батькам, та має намір проживати разом з доньками в цьому будинку. Як пояснював ОСОБА_2 в судому засіданні, вказаний будинок не обладнаний мережею водопостачання та каналізації. Натомість за його місцем проживання - АДРЕСА_1 для дітей створені належні побутові умови, а його матір веде домашнє господарство. 
В матеріалах справи міститься Акт обстеження  умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вказується, що будинок утеплений, має 5 кімнат, кухню, ванну, туалет, веранду, в кімнаті для дітей окремі спальні місця, є місця для ігор, та зроблено висновок, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мають все необхідне для повноцінного життя та всебічного розвитку, ростуть та розвиваються в умовах родинного тепла та злагоди. За вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .  Крім того, за адресою: АДРЕСА_4 Ѕ якого належить ОСОБА_2 , а також він розпочав житлову забудову за цією адресою. 
Суд першої інстанції дав правильну оцінку доводам ОСОБА_2   щодо того, що він усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створив для них належні соціально-побутові умови проживання та збереження психічного і фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку. За період проживання дітей разом з батьком з  середини 2015 року він забезпечує повністю їх  утримання та лікування,  діти відвідують дошкільний та шкільний навчальні заклади. Матір дітей безперешкодно спілкується з ними та забирає дітей у вихідні дні без обмежень. Крім того,  діти за цей час звикли до вказаного місця проживання і графіку спілкування з матір`ю, а його зміна може негативно позначитись на їх психо-емоційному стані.
Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи щодо необґрунтованості висновків психологічного дослідження, оскільки такі дослідження були  проведено без її присутності, є безпідставними. Той факт, що ОСОБА_1 не брала участі в проведенні психологічних досліджень не може бути підставою для визнання їх необґрунтованими. 
В матеріалах справи міститься Висновок за результатами  психологічного дослідження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , проведеного практичним психологом ОСОБА_10 від 28.06.2017 за зверненням ОСОБА_2 . В даному Висновку вказується, що враховуючи сильну емоційну залежність ОСОБА_8 від свого тата та бабусі ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 матір) та емоційну залежність ОСОБА_9 від свого тата, емоційну прив`язаність сестер одна до одної, більш сприятливими для належного виховання дітей в атмосфері довіри, взаєморозуміння, емоційного комфорту є умови проживання дітей з батьком - ОСОБА_2 та його найближчими родичами за умови підтримання стосунків з їх матір`ю та забезпечення їхнього регулярного спілкування. Також сильним емоційним зв`язком відрізняються відносини дівчат зі своєю бабусею ОСОБА_11 , вони намагаються наслідувати риси поведінки, притаманні бабусі, разом радіють своїм успіхам. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 показують відчуженість у стосунках з рідними по лінії матері.
У Висновку за результатами повторного психологічного дослідження дітей, проведеного 21.09.2018 практичним психологом ОСОБА_10 за зверненням ОСОБА_2 , було зазначено, що для ОСОБА_8 найбільш близькими, емоційно привабливими та значущими є стосунки з батьком, бабусею ОСОБА_11 (батькова матір) та молодшою сестрою ОСОБА_4 . До соціально-підтримуючого оточення також належать дідусь ОСОБА_13 (чоловік батькової матері) та матір. При цьому ставлення до матері є суперечливим, амбівалентним, а стосунки з родичами по лінії матерів є емоційно непривабливими та найменш значущими, відкидаються нею як ймовірне джерело напруження і дискомфорту, викликають емоційне відчуження. Аналогічний висновок зроблено і для ОСОБА_9 . Ступінь емоційної близькості і прихильності до батька є вищим, аніж до матері у обох дівчат, вони обоє віддають перевагу проживанню в сім`ї батька, та сприймають ситуацію фактичного розлучення батьків та окреме проживання від матері, а зміна існуючого становища на проживання з матір`ю однозначно спричинить психотравмуючий вплив на них і негативно відіб`ється на їх психоемоційному стані та формуванні особистості.
Також практичним психологом ОСОБА_14 було проведено психологічне дослідження емоційних компонентів ставлень дітей до значущих для них людей, оцінки їх суб`єктивного уявлення про власні  стосунки з близькими за запитом директора Бориспільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_15 . За результатами дослідження було складено 25.01.2018 Висновок, відповідно до якого у дітей переважає бадьорий життєрадісний настрій, почуваються впевнено, радісно, спокійно, захищено, мають низький рівень особистісної тривоги, не мають домінуючих страхів, емоційно врівноважені, розвинені, культурно-гігієнічні навички сформовані, завжди охайні, пізнавальні процеси відповідають віку. За наслідками діагностування ОСОБА_8 головними значущими членами родини є бабуся по татовій лінії ОСОБА_11 і тато, сестра ОСОБА_4 та матір ОСОБА_16 також утворюють для неї соціально-підтримуюче оточення, рідні по лінії матері не згадуються взагалі. За наслідками діагностування ОСОБА_9 найбільш емоційно близькою людиною, яка утворює емоційний комфорт є її тато ОСОБА_2 , емоційно значимими людьми є її сестра ОСОБА_3 , бабуся ОСОБА_17 , бабуся ОСОБА_18 (бабусина сестра). ОСОБА_19 ставлення ОСОБА_4 показує до матері ОСОБА_1 , а рідних по лінії матері не згадує взагалі. При обстеженні відношення батька ОСОБА_2 до виховання дітей зроблено висновок, що він сумлінно виконує покладені на нього обов`язки, дбає про їх здоров`я, підтримує позитивний образ матері, відносини між ним та доньками цілком благополучні, сповнені любові та взаємоповаги. 
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції мала бути призначена комплексна експертиза дослідження дитячо-батьківських відносин, також не впливає на законність ухваленого рішення та не свідчить про порушення норм процесуального права, оскільки вона не була позбавлена  заявити таке клопотання в ході розгляду справи. Відповідно до ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я, 2) психічний стан здоров`я, 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. В ст. 106 ЦПК України врегульовано порядок проведення та подання до суду висновку експерта, складеного на замовлення учасника справи. Однак ОСОБА_1 не скористалась  наданим їй правом. 
Також відсутні докази на підтвердження здійснення тиску з боку батька та його матері на дітей, як у Висновках за наслідками психологічних   досліджень, так і в інших матеріалах справи. 
Посилання апелянта на відсутність постійного зв`язку дітей з нею та її близькими, що сформує негативне ставлення до них, та бажання батька обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей з матір`ю, є  неспроможним, оскільки апелянт сама визнає, що вільно спілкується з дітьми та забирає їх за місцем свого проживання. За встановленим в рішенні суду, яке оскаржується, порядком участі у вихованні дочок, їй визначено щоденно час, який є вільним від відвідування дошкільного та шкільного навчального закладу, навіть більше, ніж діти будуть проводити з батьком. 
 В ст. 158 СК України закріплено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Як пояснював ОСОБА_2 в судовому засіданні, він не віддавав дітей ОСОБА_1 за її місцем проживання лише у випадках, коли діти були хворі. В матеріалах справи містяться дані про звернення ОСОБА_1 до органів Національної поліції та до органу опіки та піклування  протягом лютого-березня 2016 року із заявами, що ОСОБА_2 не віддає їй дітей. Згідно наданої ОСОБА_2 медичної документації він протягом грудня 2015 - березня 2016 неодноразово звертався за наданням медичної допомоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а 17.03.2016 ОСОБА_3 було проведено оперативне лікування.  
Згідно з чч. 2 і 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом  стст. 18, 27 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції  визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМ України від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (далі - Порядок)  для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.
Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.
Згідно Висновку органу опіки та піклування Бориспільської районної  державної адміністрації від 03.10.2016  було визнано за доцільне визначити місце проживання дітей разом з матір`ю - ОСОБА_1 . Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги вказаний Висновок, оскільки він був складений без дотримання вимог п. 72  вказаного вище Порядку, бесіди з батьками та дітьми проведено не було, мало місце лише поверхневе обстеження житлових умов та жодним чином не дано оцінки тому факту, що діти з 2015 року проживають разом з батьком.
У відповідь на запит суду першої інстанції від 30.05.2019 щодо порядку участі того з батьків, хто проживає окремо, органом опіки та піклування було дано Висновок від 18.06.2019 щодо порядку участі ОСОБА_1   або ОСОБА_2 у вихованні дочок, якщо їх місце проживання буде визначено з одним із батьків. Саме за вказаним графіком судом першої інстанції було визначено участь у вихованні дочок ОСОБА_1 . Рішення суду першої інстанції в цій частині ОСОБА_2 не оскаржувалось.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, є безпідставними. 
Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги послання позивача ОСОБА_1 на положення Декларації прав дитини (прийнята Резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), відповідно до п. 7 якої малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю,а застосував положення Конвенції ООН «Про права дитини»  від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року.  У ч. 1  ст.  3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із ст. 19 Конвенції держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.
Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13), суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Зазначені норми  права, зокрема й практика Європейського суду з прав людини, є підставою для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. 
Відповідно до  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. 367,  368, 375, 382  ЦПК України, суд
 
постановив: 
апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області   від  03 липня   2019 року -  без змін. 
Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття  і  може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку  протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови виготовлено 18 лютого 2020 року.
 
Головуючий                                                   
 
Судді