ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

13 січня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №589/3216/18 
Номер провадження 22-ц/816/175/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

         сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС»,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС»
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2019 року в складі судді Євдокимової О.П., ухвалене у м. Шостка, 

в с т а н о в и в:

30 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. 
Свої вимоги мотивувала тим, що за умовами укладеного між нею та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері кредитування № МФ-1381600000044 від 19 лютого 2016 року, їй надано 5000 грн кредитних коштів на 15 календарних дні з терміном повернення до 05 березня 2016 року включно, зі сплатою плати за користування кредитом 0,8% від суми кредиту за кожен день надання кредиту та за кожен день прострочення розрахунку за кредитом.
Також, починаючи з 30 по 45 день користування кредитом плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 3,6 % за кожен день строку надання кредиту (п. 1.6).
Крім того, згідно з п. 1.7 договору в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 1200 грн від суми кредиту.
Вважала, що при укладенні вказаного договору порушені її права як споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про третейський суд», Законом України «Про захист персональних даних», у зв`язку з чим вона у досудовому порядку неодноразово направляла листи про припинення порушень з боку відповідача, однак такі вимоги були залишені без задоволення. 

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним п. 1.7 Кредитного договору № МФ-1381600000044 від 19 лютого 2016 року щодо обов`язку позичальника в момент повернення кредиту сплатити комісію за супровід кредиту в розмірі 1200 грн.
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вказує, що суд першої інстанції безпідставно визнав недійсним п.1.7 кредитного договору, чим вийшов за межі позовних вимог та допустив зміну підстав позову, оскільки така позовна вимога не заявлялася, предметом позову є визнання недійсним кредитного договору в цілому, а не його частини, саме такий спосіб захисту обрано позивачем.
Вказує, що зробивши у мотивувальній частині рішення правомірний висновок про відсутність у кредитному договорі несправедливих умов для позичальника та доказів порушення прав споживача при укладенні спірного договору, суд першої інстанції в резолютивній частині рішення визнав недійсним п. 1.7 кредитного договору щодо обов`язку позичальника в момент повернення кредиту сплатити 1200 грн комісії за супровід кредиту, що суперечить мотивувальній частині рішення. 
Ухвалене судом рішення суперечить прохальній частині позовної заяви.
Доводить, що відповідач  ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» не є банком, зареєстроване як юридична особа приватного права, займається виключно діяльністю з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, у своїй діяльності не керується нормативно-правовими актами, які регулюють банківську діяльність, а тому суд першої інстанції допустив у рішенні неправильне застосування норм матеріального права. 
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не  направила.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V  ЦПК України.
Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але  судове засідання не з`явились.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» був укладений кредитний договір № МФ-1381600000044, за умовами якого позивач отримала 5000 грн кредиту, строком  на 15 днів з терміном повернення до 05 березня 2016 року, зі сплатою за користування кредитом 0,8% від суми кредиту за кожен день строку надання кредиту, а також за період прострочення, зазначений у п. 4.1 даного Договору (а.с. 9).
Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, Позичальник зобов`язаний сплатити за період з 16 по 29 день користування кредитом, на користь Кредитора пеню за кожен день прострочення у розмірі 3,5% від суми прострочених зобов`язань, але у будь-якому випадку пеня не може перевищувати 50% від суми зобов`язань Позичальника по даному Договору. Вказана пеня розраховується по дату повного виконання всіх зобов`язань щодо погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення.
Згідно з п.1.6 кредитного договору починаючи з 30 по 45 день користування кредитом плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 3,6 % за кожен день строку надання кредиту.
Також п.1.7 кредитного договору визначено, що в момент повернення кредиту Позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 1200 грн від суми кредиту.
У п. 5.10 сторонами обумовлено, що шляхом підписання цього Договору Позичальник підтверджує, що інформація, зазначена у ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та в Законі України «про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримана ним від Кредитора до підписання цього Договору. Підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що уважно ознайомився із змістом цього Договору, всі умови цього Договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень та запитань не має та зобов`язується їх дотримуватися та виконувати. 

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору в цілому, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний правочин вчинений у визначеній законом формі, позивач ОСОБА_1 була в момент його підписання ознайомлена з усіма умовами кредитування та погодилася на них, що засвідчила своїм підписом у договорі, а тому відсутнє порушення її прав як споживача.
Визнаючи недійсним п. 1.7 кредитного договору № МФ-1381600000044 від 19 лютого 2016 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що цей пункт договору, встановлюючи обов`язок позичальника в момент повернення кредиту сплатити комісію за супровід кредиту в розмірі 1200 грн від суми кредиту, суперечить положенням ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є несправедливим. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підставами позову про визнання недійсним спірного кредитного договору є порушення при укладенні договору прав споживача, що утворює дисбаланс інтересів сторін, а саме:
всупереч ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відповідач при підписанні кредитного договору не надав ОСОБА_1 повної, всебічної, об`єктивної, достовірної інформації про умови надання споживчого кредиту та про суть надаваних відповідачем фінансових послуг;
наявність у кредитному договорі явно несправедливих у мов, зокрема, визначений у п.1.7 цього Договору обов`язок позичальника сплачувати комісію за супровід кредиту в розмірі 1200 грн від суми кредиту та відсутність за умовами договору будь-якої відповідальності відповідача;
закріплення у п. 5.1 кредитного договору права розгляду вимог, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, однак третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживчих послуг банку (кредитної спілки);
порушення відповідачем Закону України «Про захист персональних даних» шляхом включення до кредитного договору п. 5.14 щодо права кредитора на обробку персональних даних позичальника.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони  належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом правильно встановлено, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, кредитний договір укладено у передбаченій законом письмовій формі, позивач підписом у договорі підтвердила своє волевиявлення на його укладення та згоду з його умовами.   
У п. 3.2.6 кредитного договору сторонами обумовлено право ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. 
Відповідно до п. 5.7 Позичальник, укладаючи цей Договір, надає дозвіл на розкриття конфіденційної інформації за цим Договором, у повному обсязі та у формі, яка визначається Кредитором. У тому числі Позичальник надає згоду на розкриття інформації, у випадку відступлення Кредитором права вимоги за цим Договором третій особі (новому кредитору). 
Згідно з п. 5.14 своїм підписом під цим договором Позичальник підтверджує, що його письмово повідомлено про включення його персональних даних до бази персональних даних, володільцем якої є Кредитор, мету збору персональних даних, а також про права Позичальника - суб`єкта персональних даних, визначені ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних».   
За таких обставин, підписавши кредитний договір позивач погодилася з усіма його умовами, в тому числі і з правом ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» без її згоди відступати право вимоги за кредитом та надала згоду на розкриття інформації у випадку відступлення права вимоги за цим Договором третій особі, а тому визнав безпідставними доводи позивача про порушення відповідачем Закону України «Про захист персональних даних».  
  
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 
Однією з підстав визнання недійсним спірного кредитного договору позивачем вказувалося включення до кредитного договору пункту 1.7 про обов`язок позичальника сплачувати комісію за супровід кредиту в розмірі 1200 грн від суми кредиту, як явно несправедливого відносно споживача, а тому ухваливши рішення про визнання недійсним цього пункту договору суд першої інстанції діяв у межах позовних вимог, виходячи з підстав заявленого позову.   
Крім того, визнання недійсним цього пункту кредитного договору не зумовлює зміну інших положень договору, а тому в силу ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача» його визнання недійсним в цілому не є обов`язковим.  
При цьому, у рішенні суду наведені відповідні мотиви задоволення позову в частині визнання недійсним п. 1.7 кредитного договору.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції до даних правовідносин норм матеріального права, які регулюють банківську діяльність, оскільки ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» не є банком.
Так, із Свідоцтва від 13 лютого 2014 року вбачається, що ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» зареєстровано як фінансова установа  (а.с. 28).
Статутом ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» (а.с. 29-36) визначено, що предметом діяльності Товариства є (п.2.2): надання фінансових кредитів за рахунок власник коштів та надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів.
У п. 1.1 Статуту вказано, що  ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» створене, у тому числі, відповідно до Конституції України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», на відповідні норми законодавства суд першої інстанції правильно послався у своєму рішенні.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.  
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
          Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. ст. 375, 382, 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» залишити без задоволення.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий -                                                                                  О.Ю. Кононенко
Судді :                                                                                              В.І. Криворотенко
                                                                                                         С.С. Ткачук