ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1635/19  Номер провадження 22-ц/814/738/20	Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М,
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2019 року (час ухвалення судового рішення невідомий; дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначено) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

                                     В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 12 083 грн. 29 коп. за кредитним договором №б/н від 02.11.2011 року та вирішити питання судових витрат.
Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за недоведеністю.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті безпідставно відкинув докази, надані Банком в обґрунтування заявлених вимог, не взяв до уваги правові висновки Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.371, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2011 року  ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою та прохала надати їй кредит за платіжною карткою (а.с.9).
В цей же день між ПАТ КБ «Приватбанк» та  ОСОБА_1    укладено договір без номера, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 2 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам складає між нею і Банком договір. (а.с.9 зворот).
Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості (а.с.32).
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», загальна сума заборгованості станом на 15.08.2019 року становить 12 083 грн. 29 коп., з яких:
3 935 грн. 99 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 
2 304 грн. 66 коп. – заборгованості за прострочення кредита;
3 864 грн. 30 коп. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання;
926 грн. 75 коп. – нараховано пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг:
500 грн. штраф (фіксована частина);
551 грн. 59 коп. штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що:
анкета-заява від 05.04.2011 року не містить відомостей про те, що  ОСОБА_1 ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які діяли на час укладення договору, не підписувала жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати процентів за користування кредитними коштами, що, в свою чергу, вказує на відсутність правових підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами;
доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 02.11.2011, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом  ОСОБА_2 , не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом так як не відповідає вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок;
не надано підтверджуючих даних про те, на який строк надавався кредит, про термін дії кредитної картки, зміни відсоткової ставки, на підставі яких фінансових документів відповідач отримав кредит, яких саме платежів, коли саме, і в яких сумах відповідач не сплатив.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції у відповідності до наведеної норми процесуального закону правомірно керувався при вирішенні цього спору правовими позиціями, що викладені у постановах ВП ВС від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження №  14-131цс19) та ВС у справі № 344/3627/169-ц від 12.06.2019 року.
Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справ у подібних правовідносинах зробила такі висновки.
«Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»
За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Зважаючи на те, що відповідач як споживач банківських послуг є більш слабкою (незахищеною) стороною у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходить з того, що відповідач не підтвердив свою згоду з Умовами і правилами надання банківських послуг, які долучені до справи, а Банк не довів зворотнє належними і допустимими доказами. 
У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду світлокопію анкети-заяви від 02.11.2011 року (а.с.9 зворот), у якій не зазначено розміру кредитних коштів, що надаються позичальнику, строк, на який вони надаються, розмір процентів за користування кредитними коштами, наслідки прострочення позичальника, тощо.
Окрім того, Банком надана світлокопія Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.32) і Витягу Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (а.с.16 -31). 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме вищевказаний Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також те, що зазначені документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови щодо процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у передбачених цими документами, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Аналогічним чином надана суду світлокопія витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», яка не містить підпису позичальника, також не може слугувати доказом укладення між Банком і відповідачем кредитного договору на умовах, про які стверджується у позовній заяві. 
За умовами ч.ч.1,2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
До апеляційної скарги Банком долучена копія виписки по картковому рахунку (а.с.69-72), довідка про зміну умов кредитування (а.с.77), довідка про видані відповідачу картки (а.с.78), проте у самій скарзі відсутні переконливі доводи і докази існування у Банку об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали подання таких доказів суду першої інстанції, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні законні підстави для їх дослідження та оцінки.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України). 
Враховуючи, що позивачем не надано доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України в обгрунтування заявлених позовних вимог, апеляційний суд визнає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. 
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази (окрім тих, яким суду першої інстанції дав належну правову оцінку), з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.371, п.2 ч.1 ст.374, ст.375, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення. 

Заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 02 березня 2020 року.

     Головуючий суддя                                                   О. А.Лобов  

     Судді                                                                          А.І.Дорош

В.М. Триголов