справа № 759/15472/19                                        головуючий у суді І інстанції Журавський В.В. 
провадження № 22-ц/824/729/2020           суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

        ПОСТАНОВА      
        ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 

24 лютого 2020 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
                               
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лівінського С.В.,  Суханової Є.М.,	
 	 	 	
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
 
В С Т А Н О В И В:
У  серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.  Свої вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі з 11.03.2016 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина знаходиться на утриманні позивачки. На даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років і отримує державну допомогу призначену при народженні дитини, яка становить 900 грн. Відповідач надає матеріальну допомогу в недостатньому розмірі на утримання сина, участі у вихованні дитини не приймає. Проблем зі здоров`ям не має і може надавати матеріальну допомогу і позивачці та їх спільному синові. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, тому вона звернулася до суду з позовом у якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ј частини та на її утримання у розмірі ј частини усіх видів доходу відповідача.
Рішенням  Святошинського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2   позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 3 000 грн. щомісячно, яка підлягає індексації, починаючи з 22 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини в твердій грошовій сумі 1 000 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто за період з 22.08.2019р. по ІНФОРМАЦІЯ_3 р. В іншій частині позову  відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Вважає, що суд прийняв рішення, яке не базується на  нормах закону та порушує право сина на належне матеріальне  забезпечення, оскільки обмежив її право отримати аліменти в частці від заробітку  відповідача та стягнув  тверду грошову суму. Докази  на підтвердження вказаних відповідачем обставин про відсутність постійного заробітку та проживання за кордоном не надавались та судом не досліджувались. 
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
 
03.02.2020 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 , поданий представником  ОСОБА_5 , згідно якого вважає доводи апеляційної скарги не обґрунтованими та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що відповідач добровільно виконує  рішення суду  по сплаті  аліментів, приймає участь  в утриманні  сина.  В той час зауважив, що малолітній син проживає не з матір`ю,  а з бабусею.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, що   ОСОБА_1 та ОСОБА_2  перебувають в зареєстрованому шлюбу з 11.03.2016 року (а.с. 11 ).
 
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).
 
Відповідач надає матеріальну допомогу в недостатньому розмірі на утримання сина, ОСОБА_3 .. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.
 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач проживає за межами України, постійного заробітку не має, враховуючи розмір прожиткового мінімуму, суд вважав за можливе призначити аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі - в розмірі 3 000 грн. щомісячно, з щорічною індексацією відповідно до закону. Крім того, стягнув з відповідача  аліменти на утримання дружини в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.
 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
 
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
 
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
 
Згідно зі статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
 
Відповідно до частини першої статті 184 СК України  суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
 
Проте, як вбачається з матеріалів справи від позивача не надходило заяви про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.
 
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на позовні вимоги позивача, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та дійшов помилкового висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі.
 
Такий правовий висновок викладений у постанові  Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі  № 490/4522/16-ц.
 
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
       Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
       Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів суд апеляційної інстанції, враховуючи інтереси дитини та її потреби, приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі ј всіх видів його заробітку  (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
 
Відповідно ч. ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. 
 
Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
 
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
 
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
 
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
 
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
 
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
 
Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог  ст. 82 ЦПК України саме позивача.
 
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
 
Колегія суддів критично оцінює посилання відповідача на  те, що  син ОСОБА_4 не проживає з матерію, оскільки надані скріншоти не є належними та допустимими доказами, які підтверджують його доводи. Інших доказів, що вказують на місце постійного проживання сина не з матір`ю, суду не надано.  Крім того, вказані обставини відповідачем у суді першої інстанції не заперечувалися.
 
Враховуючи викладене, з урахування положень ст.84 СК України позовні вимоги в частині стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі ј частини всіх видій заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 , трьох років, тобто за період з 22.08.2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, також,  підлягають задоволенню.
 
Крім того, колегією суддів критично оцінюються доводи відповідача стосовно його постійного проживання за межами України та відсутність постійного заробітку, оскільки жодні належні та допустимі докази на підтвердження вказаних обставин в матеріалах справи відсутні.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції,  як ухвалене з порушенням норм матеріального права, що є обов`язковою підставою для скасування, не може бути залишене без змін, та підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки, апеляційна скарга підлягає задоволенню, позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню  судовий збір в розмірі 768,40 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 152,60   грн. за апеляційний розгляд, а всього 1921 грн.
  
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384  ЦПК України, колегія суддів, -  
 
П О С Т А Н О В И Л А:
                                                   
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , урож. м. Києва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини всіх видів його заробітку  (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , урож. м. Києва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на її утримання в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто за період з 22.08.2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , урож. м. Києва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1921,00 грн.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                            Р.В. Березовенко

 
Судді:                                                                                        Є.М. Суханова

                 
    С.В. Лівінський