КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 357/7022/19                                                                                        Головуючий у суді першої інстанції: Бондаренко О.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/531/2020                                      Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
          13 січня 2020 року          Київський апеляційний суд в складі  колегії суддів судової палати в цивільних справах
 
                          Головуючого                      Волошиної В.М.
                          Суддів                                 Мостової Г.І., Слюсар Т.А.
                          при секретарі                     Маличівській Н.В.
 
          Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат. 
 
          Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної  скарги, колегія суддів, - 
 
в с т а н о в и л а :
 
          01 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України у розмірі 244 936,94 грн. за період з 19.06.2017 - 13.06.2019 виходячи із суми боргу у 1 200 000 грн стягнутих  судовим рішенням Київського апеляційного суду від 05.06.2019 у справі №357/5634/18 відповідно до договору позики від 19.06.2012, витрат по сплаті судового збору 2 449,37 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., які вона очікує понести,  покласти на відповідача.
 
          Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат відмовлено.
 
          Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, вважаючи його незаконним та необгрутованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема вказувала, що суд при ухваленні рішення застосував Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, тоді як позивач просила стягнути інфляційні втрати на підставі ст. 625 ЦК України. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог та стягнути судові витрати, понесені позивачем в суді першої та апеляційної інстанцій.
 
         У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вказувала, що апеляційна скарга, на її думку, не підлягає задоволенню та є безпідставною, оскільки при ухваленні рішення від 12.09.2019 судом було правильно застосовано норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин. Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду, неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та порушення процесуальних норм, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення. При цьому вказувала, що сторона відповідача вживала заходи щодо виконання зобов`язання, про що свідчать листи - звернення від 17.08.2018 та 24.06.2019. А отримана відповідь від позивача від 17.07.2019 на зазначені листи відповідача свідчить лише про те, що виконання боргових зобов`язань  неможливо до розгляду справи у касаційному суді. Крім того, відповідач вважає, що судом правильно застосовано норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Враховуючи, що індекс споживчих цін, згідно інформації з Держстандарту, не був перевищений в жодному місяці у вказаний позивачем період, підстави для нарахування інфляційних втрат відсутні. Просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.
 
        В судові засідання, призначені Київським апеляційним судом позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не з`явилися.
         Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
         Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті  371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2  ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання, які про час та місце розгляду справи  повідомлялися, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, сторони для участі у справі направили своїх представників.
 
         Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга   підлягає   задоволенню з наступних підстав.
 
         Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
         
         Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
        Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за несплату грошової позики за період з 19.06.2017 по 13.06.2019 суд першої інстанції виходив з вимог ч.1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. (Частина перша статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015) і що індекс споживчих цін, згідно інформації з Держстандарту, не був перевищений в жодному місяці у вказаний позивачем період, підстав для нарахування інфляційних втрат суд не вбачає. А тому, прийшов до висновку про відсутність правових підстав до задоволення позову.
 
        Проте, погодитись з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.          
 
        Судом встановлено, що 19 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Іванчишиною Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №1984.
        Відповідно до п.1 даного договору відповідач - ОСОБА_2 , прийняла у власність від ОСОБА_1 - 1 200 000 гривень, що в еквіваленті складало 150000 доларів США, терміном на п`ять років, тобто, до 19.06.2017 року, без нарахування процентів.
        Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
         05.06.2019 Київським апеляційним судом  ухвалено постанову у цивільній справі №357/5634/18, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості (а.с.6-8), з якої вбачається, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.01.2019 скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.06.2012 в розмірі 1 200 000,00 грн, за договором позики від 04.04.2014 в розмірі 2 216 052 грн, що еквівалентно 85 000,00 дол. США, станом на 23.05.2018  (час звернення з позовом до суду), а всього 3 416 052,00 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 8 810,00 грн. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 822 грн. 90 коп.
        
        З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги позивача зводяться до   стягнення з відповідача інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України у розмірі 244 936,94 грн. за період з 19.06.2017 - 13.06.2019 виходячи із суми боргу у 1 200 000 грн стягнутих  судовим рішенням Київського апеляційного суду від 05.06.2019 у справі №357/5634/18 відповідно до договору позики від 19.06.2012, витрат по сплаті судового збору 2 449,37 грн.
 
         За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог.
 
          Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
          Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
         Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
          За правилом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
           За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
          Саме лише прийняття  судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
           Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
            У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».
 
           Судом встановлено, що відповідач має заборгованість по оплаті грошової позики у розмірі 1 200 000 грн, яка виникла з 19.06.2017 (строк погашення позики) і станом на час розгляду даної справи заборгованість по позиці відповідачем не погашена, що не заперечувалось представником відповідача, але мала місце посилка, що сторона мала намір борг погасити, як під час розгляду справи про стягнення боргу в суді першої інстанції, так і після розгляду справи судом апеляційної інстанції. 
          При розгляді даної справи суд першої інстанції встановивши, що між сторонами виникло грошове зобов`язання, не правильно зробив висновок, що на правовідносини, які виникли між сторонами слід застосувати Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII, оскільки сторона позивача при подачі позову посилалась на норми ст. 625 ЦК України.
 
          Таким чином, апеляційний суд вважає, що між сторонами виникло грошове зобов`язання і на ці правовідносини поширюється дія частини другої статті 625 ЦК україни.
           У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:
             1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
             2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
             3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
             4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
             5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
            Разом з тим, судове рішення не  відповідає зазначеним вимогам закону. 
            А неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається,  за неповно встановлених обставин, які мають значення для справи, неправильним визначенням, відповідно до встановлених судом обставин, правовідносин, призвело до неправильного вирішення справи. Тому відповідно до статті 376 ЦПК України судове рішення  про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1   підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення  , яким   позов   ОСОБА_1 слід задовольнити та стягнути на її користь з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 244 936,94 грн (інфляційні втрати у відповідності до ст. 625 ЦК України) за період 19.06.2017 по 13.06.2019 згідно з розрахунком проведеним позивачем і який піддавався перевірці  апеляційним судом і становить 
 
Сума боргу
Основна сума заборгованості за договором: з 19/06/2017 до 13/06/2019	Сума боргу 1 200 000,00 грн.	
Всього:	1 200 000,00 грн.	
 
Інфляційні витрати:
Останній період (19/06/2017 - 13/06/2019)	Індекс інфляції	
липень 2017	100,20	
серпень 2017	99,90	
вересень 2017	102,00	
жовтень 2017	101,20	
листопад 2017	100,90	
грудень 2017	101,00	
січень 2018	101,50	
лютий 2018	100,90	
березень 2018	101,10	
квітень 2018	100,80	
травень 2018	100,00	
червень 2018	100,00	
липень 2018	99,30	
серпень 2018	100,00	
вересень 2018	101,90	
жовтень 2018	101,70	
листопад 2018	101,40	
грудень 2018	100,80	
січень 2019	101,00	
лютий 2019	100,50	
березень 2019	100,90	
квітень 2019	101,00	
травень 2019	100,70	
 
Останній період - (100,20 : 100) х (99,90 : 100) х (102,00 : 100) х (101,20 : 100) х (100,90 : 100) х (101,00 : 100) х (101,50 : 100) х (100,90 : 100) х (101,10 : 100) х (100,80 : 100) х (100,00 : 100) х (100,00 : 100) х (99,30 : 100) х (100,00 : 100) х (101,90 : 100) х (101,70 : 100) х (101,40 : 100) х (100,80 : 100) х (101,00 : 100) х (100,50 : 100) х (100,90 : 100) х (101,00 : 100) х (100,70 : 100) х = 1.20411412 Інфляційне збільшення:
1 200 000,00 х 1.20411412 - 1 200 000,00 = 244 936,94 грн.
 
         Доводи представника відповідача з приводу того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідач мала намір погасити борги, про що направляла позивачу листи відповідно 17.08.2018 та 24.06.2019, а остання листи проігнорувала, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, як належні та допустимі  докази, оскільки вони носять формальний характер дивлячись на таке.
 
        Так, позов до суду про стягнення боргу у 1 200 000 грн позивач пред`явила 23 травня 2018 року. 
        
         05.06.2019 Київським апеляційним судом  ухвалено постанову у цивільній справі №357/5634/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в тому числі, і 1 200 000 грн. Рішення суду набрало чинності. Судом апеляційної інстанції встановлено, що боргові зобов`язання не виконані. Про намір відповідача погасити борги в добровільному порядку матеріали справи не містять. Позов до суду про стягнення інфляційних втрат пред`явдений 01.07.2019.
         Отже, з часу, коли строк погашення боргу сплив 19.06.2017 і до розгляду уже цієї справи борг не погашений. 
 
        Окрім того, положенням п.п. 1,2 ч.1 ст. 537  ЦК України визначено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або у разі іншого прострочення з їхнього боку.
 
        З врахуванням вимог зазначеної норми та бажання відповідача погасити борги в добровільному порядку, вона не була позбавлена такого права, оскільки такі дії виписані законодавцем та захищають його права, але таким правом остання не скористалась.
 
       До того ж, при встановленні судом факту, що боргові зобов`язання не виконанні, наявність листів - наміру щодо погашення боргу, але його не погашення, правового значення для вирішення даного спору на підставі ст. 625 ЦК України, не мають за наявності не виконаних грошових зобов`язань. 
 
         Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати (судовий збір), понесені  позивачем  ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи в суді першої (2449,37 грн (а.с.3) , апеляційної інстанцій (3674,06 грн (а.с.39)  та висновків суду щодо задоволення позовних вимог, необхідно віднести на відповідача   ОСОБА_2 .  
 
         Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку,що судове рішення не відповідає вимогам  ст. 263 ЦПК України  щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення.  
 
         Керуючись ст. ст.   376, 382, 383, 384  ЦПК України, колегія суддів ,-   
 
п о с т а н о в и л а :
 
         Апеляційну  скаргу   ОСОБА_1   задовольнити. 
 
         Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2019 року  скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі  244 936,94 грн за період 19.06.2017 по 13.06.2019 та судові витрати у розмірі 6123,43 грн.    
 
         Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення,  зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
         Повний текст судового рішення складено 16 січня 2020 року.

                                                  Головуючий:   
 
                                                  Судді: