ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/14263/19	Головуючий у 1-й інстанції Грицай К.М. 	
Провадження № 22-ц/817/112/20 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 310020000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Кантицька О.І. 
та сторін: відповідача ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/14263/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2019 року, ухваленого суддею Грицай К.М., повний текст якого складений 18 листопада 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:
у червні 2019 року  ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом, який був уточнений під час розгляду справи, до ОСОБА_4 про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_2  зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13 грудня 2018 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей:  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, щомісячно вона несе приблизно такі витрати на дітей: мінімум 4000 грн. на харчування, 3000-4000 грн. одяг, розваги, іграшки, 1000-1500 заняття на фортепіано та танці, книги, шкільна форма, канцелярія, 400-2000 грн. витрати пов`язані з лікуванням. Відповідач припинив матеріально утримувати дітей, а вона не має змоги утримувати дітей самостійно.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей — задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 (однієї третини) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 червня 2019 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Стягнуто із ОСОБА_4 в користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_4  просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, посилаючись на те, що воно є протиправним, підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначив, що суд не врахував його матеріальний стан та стан здоров`я, а саме те, що 02 березня 2017 року він отримав важке мінно-вибухове поранення при захисті Батьківщини, що призвело до ампутації кінцівки правої ноги. Також вказує, що він заявляв клопотання про виклик до суду позивача для надання відповідей на певні запитання, однак, суд першої інстанції виніс передчасне рішення без позивача. Суд критично оцінив той факт, що він передав позивачу 76 000 гривень на утримання дітей. Також суд не рахував, що він є інвалідом війни 2-ї групи і відповідно до закону № 3674-VI від 08.07.2011 звільнений від сплати судового збору.
Від представника ОСОБА_2 — ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2019 року у цивільній справі №607/14263/19 — залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 на зазначене рішення — без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним, ухваленим у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та вірно застосовано норми процесуального та матеріального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою невмотивованою, оскільки мотиви та підстави, зазначені в даній скарзі є безпідставними. Вказує, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідачем в апеляційній скарзі зазначається, що суд не врахував його стан здоров`я, однак, розмір аліментів, які просила позивач визначити судом — 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідач з таким розміром аліментів погодився, проте, не погодився тільки з тим, що аліменти судом присуджуються з дня звернення позивача із позовною заявою. Крім того, стан здоров`я платника аліментів впливає на розмір аліментів, а не звільнення його від сплати аліментів. Посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не досліджені всі обставини, то даний довід є абсурдним, оскільки інтереси позивача в суді представляла представник і суд ухвалив законне рішення, дослідивши при цьому всі обставини, які мають значення для справи. Щодо передачі ОСОБА_4 76 000 гривень ОСОБА_2 на утримання дітей, остання не визнає, а відповідачем не надано суду доказів, які підтверджували б даний факт.
У судовому засіданні  ОСОБА_4  апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, зіславшись на доводи викладені в ній. 
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.
Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував матеріальне становище дітей, які двоє знаходяться на утриманні позивачки, їх вік та потреби неповнолітніх, а також те, що відповідач є інвалідом другої групи та отримує пенсію по інвалідності, відсутність на його утриманні інших непрацездатних осіб, та те, що у відповідності до ч.3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Також, суд взяв до уваги те, що спір щодо розміру аліментів, які просить стягувати позивач, відсутній. Поряд з тим, суд оцінив критично твердження відповідача про те, що він передав позивачу ОСОБА_7 на утримання дітей кошти в суму 76 000 грн., оскільки відповідачем не надано, а судом не здобуто доказів на підтвердження цих доводів, а виписка АТ КБ “ПриватБанку” по картці відповідача цього не доводить. Крім того, відповідач вказав, що прямої домовленості між сторонами щодо призначення цих коштів не було, він вважав, що ці кошти позивач буде використовувати на утримання дітей. Крім того, заперечення відповідача щодо стягнення з нього аліментів, починаючи з нового року, суд не взяв до уваги, оскільки згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Проте суд, в силу вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави стягнув судовий збір у розмірі 768 грн.40 грн.
Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, однак в частині стягнення з відповідача судового збору погодитися не може, оскільки це суперечить пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України “Про судовий збір”, а саме від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп..
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.
Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у статті 180 СК України.
Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України, статтею 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ “Про охорону дитинства” кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею передбачено 181 СК України, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Судом встановлено, що 23 січня 2010 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірваний заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2018 року (а.с. 8-9).
Під час даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_1 , відповідний актовий запис за №2633 (а.с. 10) та син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_2 , відповідний актовий запис №1920 (а.с. 11).
Діти сторін проживають із позивачем та знаходяться на її утриманні. Що відповідачем не оспорюється та підтверджується довідкою №315 від 10 травня 2019 року, виданою Довжанською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.
Відповідач проживає окремо, є інвалідом 2-ї групи, отримує пенсію по інвалідності і працює.
Розмір пенсії відповідача згідно із довідки, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, становить 9277 грн. (а.с. 87). 
Як ствердив у судовому засіданні відповідач, що він працює касиром в магазині “Новус” і його дохід становить біля 9 000 грн.
Посилання відповідача на те, що він надав матеріальну допомогу позивачу у розмірі 76 000 гривень, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки дане твердження нічим не підтверджене
Таким чином, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/3 (однієї третини) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказах, правильно виходив із того, що діти сторін проживають із позивачем та знаходяться на її утриманні, у відповідача не має інших осіб які б перебували на його утриманні, він має постійний дохід у вигляді пенсії та заробітної плати, є інвалідом другої групи а тому визначений розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судового збору, оскільки він суперечить пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України “Про судовий збір”.
Як зазначено в п.9 ч.1 ст.5 Закону України “Про судовий збір” від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп.
ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується Посвідченням Серія ААБ №011653 від 27 червня 2018 року (а.с. 80).
Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити частково, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_4 в користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок — скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок віднести на рахунок держави.
В решті рішення залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4  — задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_4 в користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок — скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок віднести на рахунок держави.
В решті рішення залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 30 січня 2020 року.

Головуючий
Судді