Постанова
Іменем України
 
13 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 200/16691/14-ц 
провадження № 61-28592св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:  
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2016 року у складі судді Єлісєєва Т. Ю., ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року у складі суддів: Каратаєвої Л. О. Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М., та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області                     від 28 лютого 2018 року у складі суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_2 ,
заінтересовані особи: старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Тищенко Олександр Олександрович, заступник начальника Бабушкінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Визвілко Тетяна Володимирівна, заступник начальника Кобиляцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Чуйко Віктор Вікторович,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст поданої заяви 
 
У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця, в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. щодо винесення постанови про доручення проведення перевірки від 26 лютого 2016 року у виконавчому провадженні № 50223156; визнати неправомірними дії виконуючої обов`язки начальника Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Визвілко Т. В. щодо затвердження постанови від 26 лютого 2016 року старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. про доручення проведення перевірки від 26 лютого 2016 року у виконавчому провадженні № 50223156; визнати неправомірною та скасувати постанову у виконавчому провадженні № 50223156 від 26 лютого 2016 року старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. про доручення проведення перевірки від 26 лютого 2016 року у виконавчому провадженні № 50223156; визнати неправомірними дії заступника начальника ВДВС Кобеляцького РУЮ Чуйко В. В. щодо складення акту опису та арешту майна - вантажного автомобіля марки Daimler-Benz 813, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 07 квітня 2016 року у виконавчому провадженні                             № 50223156; визнати неправомірним та скасувати складений заступником начальника ВДВС Кобеляцького РУЮ Чуйком В. В. акт опису та арешту майна - вантажного автомобіля марки Daimler-Benz 813, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 07 квітня 2016 року у виконавчому провадженні № 50223156; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. щодо не передачі                   ОСОБА_2 для зберігання належного на праві власності вантажного автомобіля Daimler-Benz 813, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; зобов`язати Бабушкінський ВДВС міста Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області передати на відповідальне зберігання вантажний автомобіль Daimler-Benz 813, реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з ключем від замка запалювання та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу його власнику ОСОБА_2 до завершення виконавчого провадження.
 
Заява обгрунтована тим, що державний виконавець розпочав примусове виконання судового рішення до закінчення строку на добровільне його виконання, вчинивши дії щодо розшуку його автомобіля. Старший державний виконавець Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенко О. О. вчинив дій щодо опису майна у м. Кобеляки Полтавської області, тобто з порушенням принципу теритоіральності вчинення виконавчих дій. Описане майно державний виконавець не перебав на відповідальне зберігання, при описі й арешті майна він був присутній. При вилученні автомобіля державний виконавець не вказав підстав для вчиненя такої дії, оскільки фізичне вилучення майна боржника та передання його третім особам на зберігання є правом, а не обов`язком державного виконавця.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2016 року скаргу ОСОБА_2 задоволено та постановлено: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. щодо винесення постанови про доручення проведення перевірки від 26 лютого 2016 року у виконавчому провадженні № 50223156; визнати неправомірними дії виконуючої обов`язки начальника Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Визвілко Т. В. щодо затвердження постанови від 26 лютого 2016 року старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. про доручення проведення перевірки від 26 лютого 2016 року у виконавчому провадженні № 50223156; визнати неправомірною та скасовано постанову у виконавчому провадженні № 50223156 від 26 лютого 2016 року старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. про доручення проведення перевірки від 26 лютого 2016 року у виконавчому провадженні №50223156; визнати неправомірними дії заступника начальника ВДВС Кобеляцького РУЮ Чуйко В.В. щодо складання акту опису й арешту майна - вантажного автомобіля марки Daimler-Benz 813, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 07 квітня 2016 року у виконавчому провадженні №50223156; визнати неправомірним та скасовано складений заступником начальника ВДВС Кобеляцького РУЮ Чуйко В. В. акт опису та арешту майна - вантажного автомобіля марки Daimler-Benz 813, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 07 квітня 2016 року у виконавчому провадженні № 50223156; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О.О. щодо не передачі ОСОБА_2 для зберігання належного йому на праві власності вантажного автомобіля Daimler-Benz 813, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; зобов`язати Бабушкінський ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області передати на відповідальне зберігання вантажний автомобіль марки Daimler-Benz 813, реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з ключем від замка запалювання та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу його власнику -                          ОСОБА_2 до завершення виконавчого провадження.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що приписами статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено для державного виконавця право, а не обов`язок щодо вилучення майна та передання його третім особам на зберігання. При вчиненні дії з вилученням майна старший державний виконавець Тищенко О. О. в порушення вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, не зазначив про наявність обставин, передбачених статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження», як правових передумов для опису та вилучення в  ОСОБА_2 автомобіля.Таким чином, права ОСОБА_2 як сторони у виконавчому провадженні були порушені при проведенні виконавчих дій, тому слід вимоги, викладені в скарзі, задовольнити.
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби                      м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доводи заявника в апеляційній скарзі про те, що відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець жодним чином не зобов`язаний передавати арештоване майно на відповідальне зберігання саме боржнику, суд не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з наявного в матеріалах справи акта опису та арешту майна боржника, в ньому відсутні дані про його передачу на зберігання іншим особам (зберігачам), також не встановлено обмежень права користування цим майном, чим порушуються права боржника ОСОБА_2 як власника рухомого майна, враховуючи відсутність встановлених заборон та неможливість доступу до цього майна. Крім того, дії старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. та заступника начальника ВДВС Кобеляцького РУЮ Чуйка В. В. є порушенням вказаними посадовими особами положень частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» в частині права боржника брати участь у провадженні будь-яких виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження.
 
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого                    2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що як вбачається з наявного в матеріалах справи акта опису та арешту майна боржника, в ньому відсутні дані про його передачу на зберігання іншим особам (зберігачам), також не встановлено обмежень права користування цим майном, чим порушуються права боржника ОСОБА_2 як власника рухомого майна, враховуючи відсутність встановлених заборон та неможливість доступу до цього майна. Крім того, дії старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. та заступника начальника ВДВС Кобеляцького РУЮ Чуйка В. В. є порушенням вказаними посадовими особами положень частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» в частині права боржника брати участь у провадженні будь-яких виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження. Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін. Доводи апелянта, що судом першої інстанції не залучено його, як заінтересовану особу, суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не спростовують правильність постановленої ухвали суду. Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1)Доводи касаційних скарг ОСОБА_1 . 
 
У касаційних скаргах ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року, постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого                          2018 року та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
 
Касаційні скарги мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів щодо її належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи в суді першої інстанції. Вчинення виконавчих дій було зупинено судом касаційної інстанції, тому державний виконавець не мав можливості вирішити питання про передачу автомобіля на зберігання відповідальній особі. Ключі від замка запалювання та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу й не вилучалися у боржника, тому в цій частині ухвалу суду першої інстанції буде неможливо виконати. Заявник пропустив строк звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця. Справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
 
(2) Позиція ОСОБА_2 .
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що як вбачається з наявного в матеріалах справи акта опису та арешту майна боржника, в ньому відсутні дані про його передачу на зберігання іншим особам (зберігачам), також не встановлено обмежень права користування цим майном, чим порушуються права боржника ОСОБА_2 як власника рухомого майна, враховуючи відсутність встановлених заборон та неможливість доступу до цього майна. Крім того, дії старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. та заступника начальника ВДВС Кобеляцького РУЮ Чуйка В. В. є порушенням вказаними посадовими особами положень частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» в частині права боржника брати участь у провадженні будь-яких виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.
 
Відповідно до частини другої статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
 
Суди встановили, що постановою старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. від 17 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження № 50223156 за виконавчим листом № 200/16691/14-ц, виданим 15 лютого 2016 року на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 59 923 грн 07 коп.
 
Постановою старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. від 17 лютого 2016 року накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_2 , та заборонено  відчуження цього майна. 
 
Постановою старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тищенка О. О. від 18 лютого 2016 року оголошено в розшук транспортний засіб Daimler-Benz 813, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 
 
26 лютого 2016 року старшим державним виконавцем Тищенком О. О. винесена постанова, затверджена виконуючим обов`язки начальника Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Визвілко Т. В., якою Кобеляцькому ВДВС доручено здійснити перевірку наявності автомобіля скаржника на майданчику тимчасового затримання в м. Кобеляки Полтавської області, скласти акт опису й арешту цього майна та залишити на відповідальне зберігання представнику Дніпропетровської філії ДП «Сетам» для подальшої реалізації.
 
На виконання постанови від 26 лютого 2016 року заступником начальника Кобеляцького ВДВС Чуйком В. В. відкрито виконавче провадження                                      ВП № 50420156.
 
Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2016 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року до закінчення перегляду справи у касаційному порядку.
 
07 квітня 2016 року заступником начальника Кобеляцького ВДВС Чуйком В. В. складено акт опису та арешту майна. Вказаним актом виявлено автомобіль ОСОБА_2 на майданчику тимчасового затримання. Проте, інші дії щодо виконання доручення старшого державного виконавця Тищенка О. О. виконано не було, оскільки ДП «Сетам» відмовилось прийняти автомобіль на зберігання через відсутність авансування стягувачем послуг його зберігання.
 
Постановою від 07 квітня 2016 року заступником начальника Кобеляцького ВДВС Чуйком В. В. закінчено вказане виконавче провадження та переправлено автомобіль до Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ.
 
22 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ з клопотанням про передачу йому на відповідальне зберігання транспортного засобу Daimler-Benz 813, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповіді на заяву не отримав.
 
За змістом статті 57 Закону України № 606-ХІV«Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції від 28 грудня 2015 року) арешт  майна  боржника  застосовується  для забезпечення реального виконання рішення.  Арешт   на   майно  боржника  може  накладатися  державним виконавцем шляхом:  винесення постанови  про  арешт  коштів  та  інших  цінностей боржника,  що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів,  що перебувають у  касі боржника або надходять до неї;  винесення постанови  про  арешт  майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;  проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. 
 
Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту  державний  виконавець  складає  акт  опису та арешту майна боржника.  Під час  проведення  опису  та  арешту  майна  боржника державний  виконавець  має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби -   обмежити  права  користування  майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам,  про що  зазначається  в  акті  опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем   у   кожному   конкретному   випадку   з   урахуванням властивостей майна,  його  значення  для  власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
 
Згідно із пунктом 4.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року                   № 512/5, після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані: а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; г) прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання; ґ) відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі. 
 
Акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті (пункт 4.2.2 Інструкції). 
 
Відповідно до статті 59 Закону України № 606-ХІV«Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, за винятком  майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання  боржникові  або  іншим  особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта  опису  майна  видається боржнику,  стягувачу,  а в разі якщо обов`язок зберігання  майна  покладено  на  іншу  особу, -  також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання,  якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування. У разі якщо зберігачем  призначено  іншу  особу,  крім боржника або члена його сім`ї,  він одержує  за  зберігання  майна винагороду, розмір якої визначається угодою  між зберігачем та державним виконавцем. 
 
Враховуючи встановлені у справі обставини, державний виконавець, вилучивши арештований автомобіль у боржника, у порушення статті 57 Закону України                  № 606-ХІV «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень не вирішив питання щодо його передачі на зберігання відповідальній особі, зокрема не розглянув можливість визначення зберігачем описаного майна боржника за його клопотанням.
 
Крім того, державний виконавець під час проведення  опису  та  арешту  спірного автомобіля дійшов висновку про необхідність його вилучення у боржника, проте у порушення вимог статті 57 Закону України № 606-ХІV«Про виконавче провадження» не вказав підстав, з яких виникла необхідність у вилученні майна боржника.
 
Враховуючи те, що тривале зберігання автомобіля на майданчику тимчасового затримання може призвести до зменшення вартості автомобіля у зв`язку з неналежним забезпеченням схоронності майна, а питання щодо його зберігання державним виконавцем не вирішено, колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що вчиненням виконавчих дій, які оспорюються, порушені права боржника ОСОБА_2 як власника рухомого майна, тому скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою.
 
Доводи ОСОБА_1 про те, що боржник зловживає правом на судовий захист та намагається зупинити стягнення за виконавчим документом, є необґрунтованими, оскільки задоволенням скарги на дії ДВС у цьому провадженні не має наслідком виключення спірного автомобіля із переліку майна боржника, на яке можна звернути стягнення у рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 
 
Між тим, статтею 12 Закону України № 606-ХІV«Про виконавче провадження» як стягувачу, так і боржнику гарантується право оскаржувати рішення,  дії  або  бездіяльність  державного  виконавця  з питань виконавчого  провадження  у  порядку,  встановленому  цим Законом. Таким чином, реалізація права на оскарження рішення,  дії  або  бездіяльність  державного  виконавця  з питань виконавчого  провадження  не можна кваліфікувати, як вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.
 
Посилання ОСОБА_1 на пропуск завником строку на зверненя до суду із скаргою на дії державного виконавця не становлять підставу скасування осажуваних судових рішень, з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 385 ЦПК України 2004 року скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
 
Про порушення своїх прав заявник дізнався 26 квітня 2016 року та звернувся до суду 10 травня 2016 року - першого робочого дня після святкових.
 
Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не повідомив її про дату, час та місце розгляду справи, не впливають на законність судових рішень, оскільки ОСОБА_1 реалізувала своє право на доведення переконливості заперечень проти вимог ОСОБА_2 , звернувшись із апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції. 
 
Щодо посилань  ОСОБА_1 на те, що справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, необхідно зазначити, що згідно зі                            статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
Отже, право на звернення за правилами цивільного судочинства зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого згідно з ЦПК України, та його примусовим виконанням відповідним органом.         
 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 760/14437/18 (провадження                               № 14-224 цс19).
 
Відповідно до вимог частини шостої статті 404 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
 
Враховуючи те, що Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах, відсутні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати. 
 
Таким чином, оскільки   скаржник оскаржує дії державного виконавця та його постанови, винесені на підставі судового рішення у цивільній справі, колегія  суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги щодо необхідності розгляду справи судом, який видав виконавчий документ, за правилами адміністративного судочинства.
 
Із матеріалів справи, що розглядається, та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що суди порушили правила предметної чи суб`єктної юрисдикції.
 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandisрішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України»            («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
 
Доводи касаційних скарг є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З урахуванням викладеного, касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а окаржувані судові рішення - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області                               від 28 лютого 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                      С. П. Штелик 
 
                                                                                                               А. А. Калараш
 
                                                                                                               Є. В. Петров