ПОСТАНОВА
Іменем України

19 грудня 2019 року 
Київ
справа № 131/761/16-а
адміністративне провадження № К/9901/10880/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу | ОСОБА_1

на постанову | Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 (колегія у складі суддів: Сапальова Т.В.,  Матохнюк Д.Б., Боровицький О. А.)
у справі | № 131/761/16-а
за позовом | ОСОБА_1
до | Закарпатської митниці ДФС
про | визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Іллінецького районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС (далі - Митниця), у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Митниці Гребьонкіна О.В. від 16.02.2016 щодо визнання його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 481 Митного кодексу України (далі - МК України) та накладення штрафу у сумі 17000 грн. 
Позовні вимоги вмотивовані тим, що оскаржувана ним постанова винесена протиправно, оскільки його дії по несвоєчасному вивезенню автомобіля за межі України, пов`язано із тим, що такий автомобіль був викрадений.    
Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 02.07.2016 (суддя Димбіцький Ю.В.),  позов задоволено, у зв`язку із тим, що позивач з об`єктивних підстав не міг вивезти автомобіль в строк за межі України, які були встановлені в ході судового розгляду справи.   
Натомість суд апеляційної інстанції, постановою від 27.09.2016 рішення суду першої інстанції скасував, у задоволенні позову відмовив. Мотивами такого рішення стали встановлені судом апеляційної інстанції обставини того, що завезений позивачем автомобіль, який був поміщенний в митний режим «тимчасове ввезення», - 20.10.2014 станом на 16.02.2016 не був вивезений з митної території України, що свідчить про порушення вимог частини п`ятої статті 380 МК України, а тому оскаржувана ним постанова відповідача є законною та не підлягає скасуванню. Доказів, які зумовили б настання інших наслідків щодо бездіяльності позивача, судом апеляційної інстанції не установлено, а саме повідомлення по викраденню завезеного ним автомобіля внесене до Реєстру досудових розслідувань за заявою позивача лише в лютому 2016 року, тоді як кінцевий строк вивезення такого автомобіля з України припав 20.10.2015. 
Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати позов задовольнити. Доводи є аналогічними позиву, що не підлягають додаткового зазначення. 
В письмових запереченнях, які надійшли ще до Вищого адміністративного суду України поставлено питання про залишення її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
          Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.02.2016 посадовою особою відповідача складено протокол про порушення митних правил № 0175/30502/16 про те, що під час здійснення митного оформлення, у зв`язку зі спрацюванням автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, встановлено, що згідно з орієнтуванням Закарпатської митниці ДФС від 03.11.2015 № 12271/07-70-62/29 громадянин Франції ОСОБА_1 20.10.2014 через митний пост «Тиса» Чопської митниці Міндоходів в режимі «Тимчасове ввезення» ввіз на митну територію України легковий автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер Франції НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 . Станом на 01.02.2016 автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер Франції НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 не вивезений з митної території України, отже громадянин Франції ОСОБА_1 перевищив строк ввезення на митну територію України легкового автомобіля, чим порушив частину третю статті 481 МК України.
За наслідками розгляду матеріалів про порушення митних правил 16.02.2016 (про дату час, та місце позивач був повідомлений) відповідачем прийнято постанову №0175/30502/16, якою визнано громадянина Франції ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 481 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 17000 грн.
Не погодившись з прийнятою постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду, який у задоволені позову відмовив, з чим погоджується Верховний Суд, з огляду на наступне. 
Відповідно до приписів частини третьої статті 481 МК України передбачено, що перевищення строку тимчасового ввезення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, за межі митної території України більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 70 МК України, передбачено режим митного ввезення - тимчасове ввезення.
Так, Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України, передбачено статтею 380 МК України. Згідно її змісту, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.
Як слідує з матеріалів справи та вірно установлено судом апеляційної інстанції, позивачем, - 20.10.2014 було ввезено вказаний автомобіль на митну територію, в режимі «тимчасового ввезення», але 20.10.2015 (тобто через рік) такий автомобіль не був вивезений за межі України. 
З огляду на зазначене, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанції про допущення позивачем вимог МК України в частині пропуску можливого строку перебування автомобіля позивача на митній території України (стаття 380 МК України), поміщеного під час перетину Держаного кордону в режим «тимчасове ввезення». У зв`язку із чим, застосована до нього, оскаржуваною постановою штрафна санкція є правомірною.
Доводи позивача про те, що пропуск ним строку вивезення автомобіля поза межі України, був зумовлений обставинами його викрадення, відомості про що занесені до Реєстру досудових розслідувань, то такі доводи були вірно відхилені судом апеляційної інстанції, з огляду на часові рамки настання граничного строку вивезення позивачем автомобіля (20.10.2015) та повідомленням про настання події з його викрадення (15.02.2016).  
Крім того, Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, про те, що пояснення позивача, які були ним надані в рамках розгляду Митницею справи про порушення митних правил та доводи позову, через які легковий автомобіль «MERCEDES-BENZ» не був вивезений з території України у передбачений законодавством строк, є суперечливими. Так, в рамках розгляду Митницею справи про порушення митних правил, позивач вказує про те, що завезений ним автомобіль був знищений пожежею, тоді як в позові вказується, що такий автомобіль був викрадений. 
Таким чином, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції під час розгляду даної справи вірно визначився із необхідним обсягом спірних правовідносин, надав їм вірного правого обґрунтування. 
Крім того, судове рішення суду апеляційної інстанції не дають змогу ставити під сумнів, що воно прийнято в супереч приписам процесуального права, адже всі необхідні для розгляду даної справи були оцінені в сукупності в повному обсязі. 
          Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
          Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.09.2016 - без змін.          
2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
С.С. Пасічник
Судді Верховного Суду