ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

22 січня 2020 року
м. Харків

справа № 646/989/18
провадження № 22-ц/818/495/20 

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,
за участі секретаря – Огар І.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Трансавто»,
третя особа – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Трансавто» на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 травня 2018 року в складі судді Шелест І.М.,

у с т а н о в и в : 

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Трансавто» (далі – ТОВ «ТК «Трансавто»), третя особа – ОСОБА_2 , та просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму в розмірі 227 331 грн 58 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. – моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 02 липня 2016 року її син – ОСОБА_3 , керуючи належним їй автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT, державний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем RENAULT LOGAN, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року, водій ОСОБА_2 визнаний винним в порушенні пункту 10.1 Правил дорожнього руху (далі – ПДР), в діях водія ОСОБА_3 порушень вказаних Правил не встановлено. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 19 серпня 2017 року № 7509 матеріальний збиток від пошкодження належного їй автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, державний номер НОМЕР_1 , становить 276 831 грн. 58 коп. Цивільно – правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Страховій компанії «Країна» (далі – СК «Країна»), яка виплатила їй страхове відшкодування в розмірі 49 500 грн. Таким чином, частка матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ТОВ «ТК «Трансавто» на її користь становить 227 331 грн 58 коп.

Також зазначає, що у зв`язку з незручностями, спричиненими пошкодженням автомобіля, порушенням її повсякденного життя та неможливості відремонтувати транспортний засіб через поведінку відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000 грн. Також, просить стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 2 373 грн 31 коп., 7 500 грн – витрат на професійну правничу допомогу, 1 585 грн 80 коп. – витрат з проведення автотоварознавчого дослідження, 515 грн 96 коп. – витрат на направлення телеграм відповідачу та третій особі про час і місце огляду автомобіля, всього – 11 975 грн 07 коп.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ТК «Трансавто» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 227 331 грн 58 коп. та 11 469 грн 71 коп. – судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , який перебуває з ТОВ «ТК «Трансавто» у трудових правовідносинах, пошкодженням автомобіля позивачу завдано майнову шкоду, що є підставою для стягнення з власника транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номер НОМЕР_2 , – ТОВ «ТК «Трансавто» на користь позивача грошової суми в розмірі 227 331 грн 58 коп. на відшкодування майнової шкоди. В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено у зв`язку з недоведеністю вимог.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року заяву ТОВ «ТК «Трансавто» про перегляд заочного рішення цього ж суду від 29 травня 2018 року залишено без задоволення.

19 квітня 2019 року ТОВ «ТК «Трансавто» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні заочного рішення суд першої інстанції не мав належного підтвердження щодо отримання ТОВ «ТК «Трансавто» копії позовної заяви, копії ухвали про відкриття провадження, виклику в судове засідання, призначене на 29 травня 2018 року; рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам частини першої статті 264 ЦПК України.

10 лютого 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОМОБІЛЬНО ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТК» «ТРАНСАВТО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АР ТРЕЙДІНГ ГРУПП» (далі – ТОВ «АР ТРЕЙДІНГ ГРУПП») укладено Договір найму (оренди) транспортного засобу - RENAULT LOGAN, державний номер НОМЕР_2 , строком на 5 років. Договір набрав чинності 10 лютого 2016 року одночасно з фактичною передачею транспортного засобу орендарю, що підтверджується Актом приймання – передачі. На даний час транспортний засіб перебуває у розпорядженні ТОВ «АР ТРЕЙДІНГ ГРУПП».

Пунктом 4.4 вказаного Договору передбачено, що «НАЙМАЧ» (ОРЕНДАР) зобов`язаний відшкодувати будь – які збитки, які можуть бути завдані джерелом підвищеної небезпеки та відшкодувати збитки, завдані у зв`язку з втратою (викраденням) або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. За таких обставин ТОВ «ТК «Трансавто» є неналежним відповідачем у справі. Суд першої інстанції своїм рішенням стягнув кошти з юридичної особи, яка на момент ДТП не володіла транспортним засобом.

Позивачем не надано жодного доказу витрат, понесених на ремонті роботи по відновленню пошкодженого автомобіля. Доказів про оплату вартості відновлювального ремонту матеріали справи не містять.

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року, встановлено, що у ОСОБА_3 була відсутня технічна можливість уникнення зіткнення, з технічної точки зору дії водія ОСОБА_2 не знаходились в причинному зв`язку з виникненням ДТП. За таких обставин, повну та виключну вину будь – якого із сторін у ДТП не встановлено. Відповідно взагалі відсутні підстави для стягнення коштів поза межами страхування цивільної відповідальності.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила. У поданому 19 червня 2019 року відзиві на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального та матеріального права, на підставі поданих нею доказів, яким надана належна оцінка. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

ОСОБА_2 рішенням суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 02 липня 2016 року ОСОБА_3 , керуючи належним ОСОБА_1 автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT, державний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем RENAULT LOGAN, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . 

Згідно з постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2017 року у цивільній справі № 619/3582/16-п, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 08 липня 2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_3 закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова мотивована тим, що 02 липня 2016 року приблизно о 14:00 год ОСОБА_3 керував автомобілем «Фольксваген Пасат НОМЕР_3 » реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі Київ-Харків-Довжанський у районі 493 км + 700 м, при зміні напрямку руху не впевнився у безпеці руху і допустив зіткнення з автомобілем «Рено Логан», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за кермом якого був ОСОБА_2 . Відповідно до висновку транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи № 2068/5836 від 27 квітня 2017 року, проведеної Харківським НДІСЕ імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса, ОСОБА_2 порушив пункт 10.1 ПДР України, що перебуває у причинному зв`язку із виникненням ДТП. У діях ОСОБА_3 порушень, які б мали причинно - наслідковий зв`язок із виникненням ДТП, не виявлено.

Згідно з частиною п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

На момент ДТП цивільно – правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у СК «Країна», ліміт відповідальності якої відповідно до страхового полісу АЕ № 6036356 складає 49 000. 

СК «Країна» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 49 500 грн. Невідшкодована матеріальна шкода становить суму в розмірі 227 331 грн 58 коп., у зв`язку з чим позов пред`явлено до ОСОБА_2 .

Частинами другою, третьою та четвертою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини першої статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Отже, у разі установлення, що особа, з вини якої завдано шкоду, перебуває у трудових відносинах з юридичною особою та заподіяла шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, кошти на відшкодування майнової та моральної шкоди стягуються саме з цієї юридичної особи.

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 7509 від 19 серпня 2017 року Харківського НДІСЕ імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса обрахована величина матеріального збитку автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, державний номер НОМЕР_1 , після ДТП становить 276 831 грн 58 коп.

Якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає письмовий доказ заподіяної шкоди, а відповідач, заперечуючи проти розміру шкоди, після виконання судом вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України, не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог статей 89, 263 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог статті 12 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач надав докази на підтвердження розміру заподіяної внаслідок ДТП шкоди, а відповідач, заперечуючи такий розмір, доказів на спростування вказаного розміру не надав, клопотання про проведення відповідної судової експертизи не заявив, крім того не спростував належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 на момент ДТП не перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТК «Трансавто», дійшов обґрунтованого висновку про визначення розміру збитку на підставі висновку експертної установи та стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 227 331 грн 58 коп. з ТОВ «ТК «Трансавто».

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотримання норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, не можуть бути прийняті до уваги.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 та представники ТОВ «ТК «Трансавто» посилалися на те, що ОСОБА_2 на час ДТП не перебував у трудових відносин з ТОВ «ТК «Трансавто». 

На підтвердження цієї обставини представниками ТОВ «ТК «Трансавто» надано копії Договору найму (оренди) транспортного засобу та акту приймання – передачі автомобіля.

З метою з`ясування вказаних обставин, судом апеляційної інстанції була витребувана інформація з Московського відділу обслуговування громадян в м. Харкові (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо перебування на обліку в Пенсійному фонді громадянина ОСОБА_2 та його місце працевлаштування станом на 02 липня 2016 року. 

Відповідно до листів Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28 грудня 2019 року № 11650/02.16-20 та від 06 грудня 2019 року № 10443/02.16/20 за даними підсистеми «Призначення та виплати пенсій» станом на грудень 2019 року ОСОБА_2 на обліку у відділі з питань перерахунків пенсій № 28 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не перебуває, пенсію не отримує. Згідно з відомостями з Реєстру Страхувальників Державного Реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_2 зареєстрований з лютого 2011 року як фізична особа – підприємець на загальних підставах. З липня 2016 року звіти щодо сум нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_2 іншими страхувальниками до органів доходів і зборів не надавалися.

При цьому у відзиві на заяву про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 підтвердив, що основним місцем його роботи є ТОВ «ТК «Трансавто».

В суді першої інстанції разом із заявою про перегляд заочного рішення відповідачем надано копію Договору найму (оренди) транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номер НОМЕР_2 , строком на 5 років, укладеного 10 лютого 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОМОБІЛЬНО ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТК» «ТРАНСАВТО» та ТОВ «АР ТРЕЙДІНГ ГРУПП». Договір набрав чинності 10 лютого 2016 року одночасно з фактичною передачею транспортного засобу орендарю, що підтверджується Актом приймання – передачі. На даний час транспортний засіб перебуває у розпорядженні ТОВ «АР ТРЕЙДІНГ ГРУПП».

В Договорі найму (оренди) та Акті приймання - передачі зазначено найменування орендаря – ТОВ «АР ТРЕЙДІНГ ГРУПП», орендодавця – «Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОМОБІЛЬНО ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТК» «ТРАНСАВТО», а не – «Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Трансавто». В суді апеляційної інстанції представник пояснила, що це є технічною опискою.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. 

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати и детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Трансавто» – залишити без задоволення.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 травня 2018 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 січня 2020 року.

Головуючий                                                                            А.В. Котелевець

Судді                                                                                           Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова