Ухвала
іменем України
 
19 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 554/1500/19
провадження № 51-795 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 
25 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019170040000266,
встановив:
За вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 13 травня 2019 року
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у місті Чехов Московської області Російської Федерації, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Київського районного суду міста Полтави від 31 липня 2018 року за ч. 2 ст. 309, ст. 311, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки  6 місяців, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі                     ст. 75 КК з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,
засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК та призначено покарання у виді арешту на строк 5 місяців. На підставі статтей 71, 72 КК за сукупністю вироків до покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Київського районного суду міста Полтави від 31 липня 2018 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк                2 роки 7 місяців. 
Прийнято рішенні щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 
28 січня 2018 року приблизно о 18:30, перебуваючи у приміщенні магазину «Антошка» у м. Полтаві на вул. Європейській, 107, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, намагався таємно викрасти квадрокоптер, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки при виході з магазину він був затриманий працівниками магазину.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року вирок місцевого суду залишено без зміни. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує на недопустимість зібраних органом досудового розслідування доказів. Вважає, що не дивлячись на те, що учасники судового провадження не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд повинен був надати оцінку всьому обсягу доказів обвинувачення на предмет їх допустимості й достатності для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, однак цього не зробив. На думку захисника, зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не містить обов`язкових ознак складу злочину. Вказані обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який безпідставно відмовив у задоволенні апеляційної скарги захисника, чим порушив вимоги ст. 419 КПК.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, дослідивши додані до касаційної скарги копії вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити                з огляду на таке.
Згідно ч. 1 ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК).  
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК під час судового розгляду у першій інстанції суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, дослідження доказів в суді першої інстанції здійснювалось в межах зазначеної процедури. В судовому засіданні ОСОБА_5 в присутності свого захисника повністю визнав вину, підтвердив викладені в обвинуваченні обставини та погодився на  розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК.                           Не заперечував проти такого порядку дослідження доказів і захисник. При цьому, суд переконався у правильності розуміння учасниками судового розгляду змісту обвинувачення та роз`яснив, що вони будуть позбавлені права оскаржити відповідні обставини  в апеляційному порядку.
Таким чином, впевнившись у добровільності позиції обвинуваченого та захисника, суд правильно визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, обмежившись лише допитом ОСОБА_5 та оголошенням характеризуючих його особу даних.
Оскільки дотримання передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК процедури дослідження доказів в частині з`ясування судом правильності розуміння учасниками судового провадження фактичних обставин справи, добровільності їх позиції щодо дослідження доказів, а також наслідків такої процедури, стороною захисту не оспорюється, тому доводи про необхідність дослідження судом всього обсягу доказів є безпідставними.
Викладене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК та містить всі обов`язкові ознаки цього злочину.
Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який надав їм належну оцінку та обґрунтовано відмовив у задоволенні апеляційної скарги захисника.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам                               ст. 419 КПК. З висновками апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень                  не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно                                   з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 
25 листопада 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                     ОСОБА_6