Номер провадження: 22-ц/813/3285/20 
Номер справи місцевого суду: 520/10441/18
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю секретаря                Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

                                встановив:
       
13 серпня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позивач посилався на те, що 14.10.2011р. ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконував зобов`язання щодо повернення коштів належним чином, у нього утворилася заборгованість станом на 09.07.2018 року в розмірі 15981,29 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року, та постановлення нового, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 

Проте, колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 30.01.2020 року, на 16.00 год. учасники справи вчетверте не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 91, 94-95).

З цих підстав, та з врахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи у відсутність її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною, на підставі наявних у справі доказів.
При цьому, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна (далі – Конвенція), стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. 
Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.
У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17 зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 04.02.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір між сторонами не укладався.
При цьому суд виходив із відсутності згоди відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг з посиланням на те, що вони не містять підпису позичальника, а тому не можуть вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання Анкети-заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, за виключенням заборгованості по тілу кредиту у сумі 224,65 грн., які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача, з огляду на такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний  стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву № б/н від 14.10.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Однак, із вказаної Анкети-заяви взагалі не вбачається виплата відсотків за користування кредитом. 
У вказаній Анкеті-заяві відповідач лише погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Більше того, суд обґрунтовано виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АК КБ «ПриватБанк».

Звертаючись до суду із цим позовом АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду копію Анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 14.10.2011 року (а.с. 4), копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка взагалі є нечитаємою (а.с. 9), копію витягу з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-24) та розрахунок заборгованості (а.с. 4-7).

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що Умови та Правила надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не можуть вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступних підстав.
Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що затверджені наказом 06 березня 2010 року № СП-2010-255, а загальне зазначення у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву, оскільки позивачем не надано до суду підписані Умови та Правила.

Оскільки у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладання, чи не укладання кредитного договору, то на думку заявника апеляційної скарги вказані обставини свідчать про згоду відповідача з усіма умовами цього договору.
Зазначені доводи заявника апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, виходячи з того, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним, як оспорюваного правочину, не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом Банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Таких правових позицій дотримувався Верховний Суд України у справі № 6-2320цс16 від 22.03.2017 року, яка була також підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 342/180/17 від 03.07.2019 року, провадження № 14-131цс19.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом, пені та штрафів.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АК АБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту у сумі 224,65 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення змінити, та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту у сумі 224,65 грн., за кредитним договором № б/н від 14.10.2011 року.
В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Крім того, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України а також те, що позовні вимоги підлягають задоволенню на 1,4% від задоволених позовних вимог, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 24,67 грн. - за подання позову до суду першої інстанції і 37 грн. – за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 
постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року змінити та прийняти постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту у сумі 224,65 грн., за кредитним договором № б/н від 14.10.2011 року.
В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 24,67 грн. (двадцять чотири гривні 67 копійок) - за подання позову до суду першої інстанції і 37 грн. (тридцять сім гривень) – за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

       Л.А. Гірняк

       Т.В. Цюра