УХВАЛА
13 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 463/3461/16-ц
провадження № 61-1546ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», треті особи: західний офіс Державної аудиторської служби України, Головне управління Держпраці у Львівській області, про визнання незаконними дій, стягнення недонарахованої та невиплаченої частини заробітної плати, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівського 
міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (далі - 
ЛМКП «Львівтеплоенерго»), треті особи: західний офіс Державної аудиторської служби України, Головне управління Держпраці у Львівській області, про визнання незаконними дій, стягнення недонарахованої та невиплаченої частини заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконними дії ЛМКП «Львівтеплоенерго» щодо недонарахування та невиплати ОСОБА_1 належної йому частини заробітної плати за період 
з 01 січня 2010 року до моменту звільнення - 31 липня 2015 року.
Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 заборгованість із недонарахованої та невиплаченої частини заробітної плати за період з 01 січня 2010 року до 31 липня 2015 року в розмірі 361 741,00 грн.
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення. 
Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 01 січня 2010 року до жовтня 2012 року 
(включно) 824,00 грн, за період з 01 листопада 2012 року до 31 липня 2015 року 34 979,00 грн, а всього 35 803,00 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
15 січня 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року,в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом спору у даній справі є визнання незаконними дій, стягнення недонарахованої та невиплаченої частини заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, ціну позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подавкасаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду 
від 23 грудня 2019 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», треті особи: західний офіс Державної аудиторської служби України, Головне управління Держпраці у Львівській області, про визнання незаконними дій, стягнення недонарахованої та невиплаченої частини заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                   В. М. Коротун