ПОСТАНОВА
Іменем України

19 лютого 2020 року 
Київ
справа №826/12938/16
провадження №К/9901/46355/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.
розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року (судді Бояринцева М.А., Аверкова В.В., Шевченко Н.М.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року (судді Файдюк В.В., Мєзенцев Є.І., Чаку  Є.В.),  
І. Суть спору
1. У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС) про стягнення на її користь компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 24 029,20 грн.
2. З посиланням на Закон України від 19 жовтня 2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ), Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 (далі - Інструкція № 499), Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) зазначила, що МВС неправомірно відмовило їй у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року, додаткової постанови від 22 лютого 2016 року та виконавчого листа від 22 лютого 2016 року у справі № 826/14227/14. 
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. ОСОБА_1 звернулася до МВС із заявою про нарахування та виплату їй компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
4. Пояснила, що наказом Міністерства внутрішніх справи України від 6 серпня 2014 року № 1501 о/с її звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів). Проте, грошове забезпечення за липень 2014 року та 1-6 серпня 2014 року, компенсацію за невикористану відпустку за 2014 рік та одноразову грошову допомогу на загальну суму 36025,79 грн. їй виплатили тільки 12 травня 2016 року на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року, додаткової постанови від 22 лютого 2016 року та виконавчого листа від 22 лютого 2016 року у справі № 826/14227/14.
5. З цього приводу суди попередніх інстанцій зазначили, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року у справі № 826/14227/14 позов ОСОБА_1 до МВС задоволено частково; стягнуто з МВС на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з липня 2014 року по 6 серпня 2014 року у розмірі та порядку, що передбачені Інструкцією № 499; стягнуто з МВС на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 2014 рік у розмірі та порядку, що передбачені постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року №  100 (далі - Постанова № 100); стягнуто з МВС на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у зв`язку із скороченням штатів у розмірі та порядку, що передбачені Постановою № 100.
6. Вищий адміністративний суд України постановою від 15 жовтня 2015 року №  К/800/16876/15 касаційну скаргу МВС задовольнив частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року змінив,  абзац третій резолютивної частини виклав в такій редакції: «Стягнути з МВС на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2014 рік та одноразову грошову допомогу при звільненні», абзац четвертий резолютивної частини постанови виключив.
7. 22 лютого 2016 року Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалив додаткову постанову, якою визначив, що стягненню з МВС на користь позивача підлягає грошове забезпечення за період з липня 2014 року по 06 серпня 2014  року в розмірі 7918,37 грн.; за невикористану відпустку - в сумі 2354,11  грн.; одноразова грошова допомога - в сумі 25753,31 грн.
8. Отож, позивачці належало виплатити: грошове забезпечення за період з липня 2014 року по 6 серпня 2014 року, компенсацію за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу.
9. У відповідь на згадане вище звернення ОСОБА_1 МВС листом від 22  липня 2016 року № 15/2-Х-984 повідомило, що підставою для виплат за рішенням суду є завірена належним чином копія постанови Окружного адміністративно суду міста Києва від 22 лютого 2016 року № 826/14227/14, яка надійшла до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від Департаменту юридичного забезпечення 11 квітня 2016 року та на виконання рішення суду проведено розрахунок з належних виплат.
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення. 
10. Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 11 грудня 2017  року позов задовольнив частково.
10.1. Стягнув з МВС на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 5281,55  грн. У задоволенні інших вимог - відмовив.
11. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 27 лютого 2018 року залишив постанову суду першої інстанції без змін.
12. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Зауважив, що таку позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14.
IV. Касаційне оскарження 
13. У касаційній скарзі МВС просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю. 
14. В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що правове становище осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ регулює спеціальне законодавство, яким не передбачено виплати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ грошових коштів за час затримки розрахунку при звільненні. 
15. Позивач подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити оскаржені судові рішення без змін. Вважає, що висновки судів в цій справі є правильними і обґрунтованими, а доводи відповідача ґрунтуються на хибному трактуванні законодавства. Зокрема зауважила, що у цій справі йдеться не про затримку розрахунку при звільнення як підстави для виплати середньомісячного заробітку відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, а про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із затримкою їх виплати, передбачену Законом № 2050-ІІІ, положення якого застосуються у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів. 
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування. 
16. Відповідно до статті 1 Закону №  2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). 
17. За статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
18. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. 
19. Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). 
20. Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. 
21. Згідно з пунктом 1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). 
22. За пунктом 2 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. 
23. Згідно з пунктом 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: 
пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); 
соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). 
24. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. 
25. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4 Порядку № 159). 
26. Компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету (пункт 7 Порядку № 159). 
VІ. Висновки Верховного Суду
27. В обсязі встановлених в цій справі обставин і відповідних їм правовідносин вимагає відповіді питання про те, чи виникає в особи право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (як-от при звільненні), коли такий дохід особі виплатили на підставі судового рішення (про нарахування/стягнення коштів). 
28. У вимірі наведеного правового регулювання та в контексті спірних правовідносин колегія суддів вважає за можливе взяти до уваги правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 липня 2017  року у справі № 2а-200а16. 
29. З-поміж іншого в цій постанові зазначено, що за наведеним  регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
30. При цьому, як зауважено в згаданій постанові, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
31. Використане у статті 3 Закону № 2050-III та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
32. Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постанові від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11).
33. Отож, в цій справі суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позаяк право ОСОБА_1 отримати грошове забезпечення у збільшеному розмірі встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, на підставі якого вона і отримала це грошове забезпечення, вона має право на компенсацію втрати частини грошових доходів за порушення строків їх виплати.
34. Стосовно доводів відповідача про те, що проходження служби в органах внутрішніх справ є предметом регулювання спеціального законодавства, яке не передбачає можливості виплати компенсації втрати частини грошових доходів  у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то такі ґрунтуються на хибному тлумаченні законодавства. Нормативні акти, на які покликається відповідач, справді не передбачають компенсації, однак до правовідносин щодо проходження служби в органах внутрішніх справ в тій частині, яка не врегульована спеціальними правовими нормами, можуть застосовуватися положення Закону № 2050-ІІІ, які відносно них мають загальний характер і власне стосуються тих питань/спорів, які виникають у зв`язку із несвоєчасною виплатою доходів в тому числі особам, які проходять службу в органах внутрішніх справ. 
35. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX). 
36. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 460-IX касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
37. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX; далі - КАС) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
38. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
39. Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
40. Переглянувши оскаржені судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що підстави для їх скасування чи зміни відсутні. 
41. Доводи касаційної скарги висновків судів та обставин справи не спростовують. 
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.
2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27  лютого 2018 року в цій справі - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    В. М. Бевзенко
                                                                                                                        Н. А. Данилевич