РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2020 року м. Рівне
Справа № 2-3889/10
Провадження № 22-ц/4815/157/20
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:
заявник - головний державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мельник Віталій Віталійович,
боржник - ОСОБА_1 ,
стягувач - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України",

за участю представників боржника та стягувача
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року в складі судді Гордійчук І.О., проголошену в 14 год. 00 хв. в м. Рівне, 
в с т а н о в и в:
Головний державний виконавець Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мельник В.В. звернувся в суд з поданням про примусове проникнення до житла боржника-фізичної особи.
Подання мотивує тим, що на примусовому виконанні у Рівненському міському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебуває виконавче провадження №АСВП 45758356 з виконання виконавчого листа №2-3889/2010, виданого 29.07.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Ощадбанк" заборгованості по договору кредиту у розмірі 63348,87 дол. США, що станом на 2.06.2010 року згідно офіційного курсу НБУ в гривневому еквіваленті становить 503 560,17 грн., судового збору в розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи. 
Вказує, що ним вчинялись дії з примусового виконання виконавчого листа, однак рішення до даного часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання.
Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що за боржником зареєстровано право власності на квартиру по АДРЕСА_1 .
В ході примусового виконання рішення 9.09.2019 року та 2.10.2019 року було здійснено вихід за вказаною адресою проживання боржника, однак на стукіт в двері ніхто не відчинив, що підтверджується відповідними актами державного виконавця.
З наведених підстав просив суд задовольнити подання про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року задоволено подання головного державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мельника В.В. про примусове проникнення до житла в порядку ст.439 ЦПК України. Надано дозвіл головному державному виконавцю Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мельнику В.В. на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвала суду мотивована тим, що боржник рішення суду у добровільному порядку не виконує, такі дії боржника призводять до тривалого невиконання виконавчого листа та відсутності у державного виконавця можливості вчиняти виконавчі дії.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність ухвали суду в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права.
Зазначає, що не зважаючи на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в ч. 1 цієї статті, негайно без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця, суд, здійснив розгляд даного подання за участі представника стягувача, при цьому, без повідомлення її, як заінтересованої особи, про розгляд даної справи, чим порушив вимоги, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.129 Конституції України, п.4 ч.3 ст.2, ст.12, 13 ЦПК України щодо дотримання принципів змагальності, рівності, диспозитивності при її розгляді.
Звертає увагу на те, що згідно іпотечного договору від 1 червня 2007 року, укладеного між ВАТ "Державний ощадний банк України" та поручителями, про існування якого відомо як державному виконавцю, так і кредитору, боргові зобов`язання по кредитному договору були забезпечені іпотекою квартири АДРЕСА_2 .
Однак, ні державний виконавець, ні кредитор, який уклав цей договір, жодних дій з 2010 року для погашення боргу шляхом реалізації предмету іпотеки не вчиняли.
Крім того, на розгляді Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду знаходиться її касаційна скарга на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 30 травня 2019 року по справі № 569/24629/18 за скаргою ПАТ "Державний Ощадбанк України" на дії головного державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУ юстиції у Рівненській області Мельника В.В., заінтересована особа ОСОБА_1 , предметом розгляду якої є законність скасування постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження.
Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та винести нову, якою в задоволенні подання відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Державний Ощадбанк України" вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить залишити її без змін.
Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні у головного державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Мельника В.В. перебуває виконавче провадження №АСВП 45785356 з виконання виконавчого листа №2-3889/10, виданого 29.07.2010 року Рівненським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Державний ощадний банк України" заборгованість по договору кредиту у розмірі 63348,87 дол. США, що станом на 2.06.2010 року згідно офіційного курсу НБУ в гривневому еквіваленті становить 503560,17 грн., судового збору в розмірі 1700 грн. та 120 грн. та витрат на ІТЗ розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем вчинялись дії з примусового виконання вказаного виконавчого листа, однак рішення суду на даний час боржником не виконано.
Постановою головного державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Мельника В.В. від 30.06.2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми стягнення 555984,43 грн.
Згідно інформативної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 9.09.2019 року за боржником ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру по АДРЕСА_1 , загальною площею 79,7 кв.м. 
Місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за вказаною адресою, що підтверджується відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 20.09.2019 року.
В ході примусового виконання рішення державним виконавцем було здійснено вихід за адресою проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 .
Відповідно до акта державного виконавця від 9.09.2019 року, складеного за адресою: АДРЕСА_1 , на стукіт в двері ніхто не відчинив, боржнику в дверях залишено виклик на 17.09.2019 року.
Згідно вимоги №81964 від 25.09.2019 року державний виконавець вимагав від боржника ОСОБА_1 бути присутньою 2.10.2019 року на 11:00 АДРЕСА_1 та надати вільний доступ до майна.
Актом державного виконавця від 2.10.2019 року, складеним за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що при виході за адресою боржника на стукіт в двері ніхто не відчинив. Також у вказаному акті зазначено, що боржнику було направлено повідомлення про виконавчі дії на 2.10.2019 року.
Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктами 4, 13 частини 3статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.
Частиною 1 статті 439 ЦПК України встановлено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.
При цьому, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.
Підставою для такого проникнення, як логічно випливає з аналізу наведених положень законодавства, є порушення боржником у виконавчому провадженні, встановлених статтею 19 Закону "Про виконавче провадження" обов`язків, які свідчать про ухилення особи від виконання рішення суду.
До таких обов`язків, зокрема, відноситься обов`язок допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.
Таким чином, юридично важливою обставиною при розгляді подання виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.
Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.
Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Разом з тим, покликаючись на акти від 9.09.2019 року та від 2.10.2019 року про те, що за адресою: АДРЕСА_1 на стукіт у двері ніхто не відчинив, державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку була повідомлена про дату і час проведення виконавчих дій за місцезнаходженням належного їй нерухомого майна. 
Будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 або інші особи були присутніми у житловому приміщенні за вказаною адресою під час виходів державного виконавця, однак відмовились відчинити двері або чинили йому інші перешкоди у вільному доступі до цього приміщення у складених виконавцем актах та матеріалах справи відсутні.
Таким чином, державним виконавцем не надано суду належних доказів перешкоджання йому ОСОБА_1 , як боржником у виконавчому провадженні, у здійсненні виконавчих дій, а тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав для надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника є передчасними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню і ухваленню нового рішення - про відмову в задоволенні подання головного державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мельник В.В. про примусове проникнення до житла боржника-фізичної особи.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року скасувати.
В задоволенні подання головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мельника Віталія Віталійовича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови виготовлений 22 січня 2020 року

Судді:                                                                                    Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.