ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Головуючий суддя у першій інстанції : Микуляк П.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року	Львів	Справа № 260/579/19 пров. № 857/13311/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.

суддів:                                                             Макарика В.Я., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання:          Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі № 260/579/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - 

ВСТАНОВИВ :

24.04.2019р. позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.02.2017р. по 07.04.2019р.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.11.2019р. позов задоволено. Суд стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Державної фіскальної служби середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.02.2017р. по 07.04.2019р. у розмірі 163 631,45 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Закарпатська митниця Державної фіскальної служби подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.11.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. 

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.02.2017р. у справі №807/649/16 позов ОСОБА_1 (зміна прізвища на ОСОБА_1 ) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Суд визнав протиправним та скасував наказ Закарпатської митниці ДФС від 27.04.2016р. № 559-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Крім того, суд поновив ОСОБА_1 (зміна прізвища на ОСОБА_1 ) на посаді головного державного інспектора відділу організації документування і роботи з документами управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Закарпатської митниці Державної фіскальної служби та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.04.2016р. - 23.02.2017р.  в розмірі - 55061,16 грн.

Суд допустив негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць. (а.с. 19 )

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017р. постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.02.2017р. у справі № 807/649/16  залишено без змін. 

Постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.02.2017р. у справі №807/649/16 набрала законної сили 24.04.2017р.

Судом першої інстанції встановлено що починаючи з 24.02.2017р. ОСОБА_1 зверталась до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби з письмовою вимогою про виконання судового рішення про поновлення на роботі. Проте, рішення суду відповідач не виконував.

Листом від 02.04.2019 р. відповідач повідомив позивача що Наказом Закарпатської митниці Державної фіскальної служби № 133-о від 15.02.2018р.  позивача поновлено на посаді головного державного інспектора відділу організації документування і роботи з документами управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Закарпатської митниці ДФС з 28.04.2016р. ( а.с.29-30 )

08.04.2019р. ОСОБА_1 ознайомилась з даним наказом про поновлення на роботі. (а.с. 31) 

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позивач в даній справі не пропустила місячний строк звернення з позовом до суду який визначений ст. 122 КАС України, оскільки наказ про поновлення на роботі прийнятий роботодавцем 15.02.2018р., з яким остання ознайомлена 08.04.2019 р., а з позовом ОСОБА_1  звернулась 24.04.2019 р. Тобто, позивач звернулась в суд з позовом з дотриманням місячного строку з дня коли вона дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. 

ч.7 ст.235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень ст.236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Так, постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.02.2017р. у справі №807/649/16 про поновлення позивача на роботі підлягало негайному виконанню, але фактично виконана роботодавцем лише 08.04.2019р.

Отже, в порушення вимог ч.7ст.235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, відповідач не провів негайне виконання  судового рішення про поновлення позивача на роботі.

         ч.1 ст.94 КЗпП України та ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена ст.2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст.2 Закону України «Про оплату праці». Тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовою позицією яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Колегія суддів враховує ту обставину, що апелянт не оспорює розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 163631,45 грн. який суд першої інстанції стягнув з відповідача в користь позивача.

Тому, відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, оскільки постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.02.2017р. у справі №807/649/16 про поновлення позивача на роботі підлягала негайному виконанню, але фактично виконана роботодавцем лише 08.04.2019р., у позивача виникло право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі згідно вимог ст.236 КЗпП України, а не середнього заробітку за час вимушеного прогулу у відповідності до ч. 1 ст. 235 КЗпП України на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Із змісту ст. 317 КАС України видно, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов  вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, проте неправильно застосував закон який підлягає застосуванню, що є підставою для зміни рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки колегії суддів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір однак, неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для зміни судового рішення шляхом зміни резолютивної частини.

Керуючись ст.ст.229, 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду  від 12 листопада 2019 року у справі № 260/579/19 - змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції:

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Державної фіскальної служби (вул. Собранецька, буд.20, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 39515893) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 25 лютого 2017 року по 07 квітня 2019 року у розмірі 163 631,45 грн. (сто шістдесят три тисячі шістсот тридцять одну гривню сорок п`ять копійок).

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя                                                                                          Н.В. Бруновська

Суддя                                                                                           В.Я. Макарик

Суддя                                                                                          З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 17.02.2020р.