ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2020 року	Львів	Справа № 460/1126/19 пров. № 857/13241/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,
за участі секретаря судового засідання      Федак С.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року (головуючого судді Недашківської К.М. ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Рівне о 16 год. 04 хв. повний текст рішення складено 11.11.2019) у справі №460/1126/19 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.05.2019 звернувся в суд з позовом до Рівненської митниці ДФС в якому просить визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2019/000177/2 від 25.01.2019, стягнути кошти у розмірі 101366 грн. 92 коп.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 25.01.2019 №UA204000/2019/000177/2, в решті позовних вимог відмолено.
Рівненська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Дем`янюк С.М. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
ОСОБА_1 та його представник Манукян М.А. проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Колегія суддів зауважує, що оскільки судове рішення щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, то згідно із положеннями частини 1 статті 293 КАС України воно не підлягає апеляційному перегляду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 доставлено автомобіль марки Volkswagen Golf 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (далі іменується - КТЗ) для розмитнення на МП «Рівне» за допомогою автомобіля марки MERCEDES-BENZ номерний знак НОМЕР_2 із спеціалізованим причепом «Сантей» номерний знак НОМЕР_3 . 
КТЗ придбаний у США через аукціон компанією ATL GROUP за 7462,00 доларів США та додатково сплачено 185,40 доларів США, що підтверджується карткою покупця (buyer receipt) #11260742 та викопіюванням із особистого кабінету дилера. 
Згідно інвойсу №1024-01 від 30/10/2017 ОСОБА_1 придбав КТЗ у ATL GROUP за 7848,00 доларів США, який був перевезений та доставлений на Рівненську митницю ДФС з метою митного оформлення.
Для митного оформлення ввезеного на територію України КТЗ, а саме: легковий автомобіль: марка VOLKSWAGEN, модель - GOLF, бувший у використанні, пошкоджений, в неробочому стані, календарний рік виготовлення - 2017, модельний рік виготовлення - 2017, тип двигуна - бензин, об`єм двигуна - 1984 куб. см, власна маса - 1417 кг, тип кузова - хетчбек, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , призначення - для використання по дорогах загального користування, кількість місць - 5, колісна формула - 4*2, ОСОБА_1 , через представника ФОП ОСОБА_2 подано до Рівненської митниці ДФС митну декларацію 204010/2019/1134, в якій зазначено митну вартість за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються в сумі 7000 доларів США, та вартість транспортування в сумі 500 доларів СПІА. 
Суму у розмірі 7000,00 доларів США було визначено з огляду на тимчасові неполадки із інтернет сайтом - особистим кабінетом дилера та необхідністю подання додаткових документів для підтвердження достовірності ціни придбання КТЗ. 
В подальшому ОСОБА_1 через ФОП ОСОБА_2 подано контролюючому органу документи, які підтверджують вартість придбання транспортного засобу за ціною 7848 доларів США та понесені витрати на транспортування у розмірі 500 доларів США. Відповідно митна вартість КТЗ згідно поданих документів становить 8348,00 доларів США.
При ввезенні КТЗ на Рівненську митницю ДФС позивачем сплачено 69500,00 грн. в якості оплати за розмитнення автомобіля згідно квитанції №0.0.1234725597.1 від 11.01.2019.
Контролюючим органом 18.01.2019 надано повідомлення №860097, яким визначено вимогу щодо необхідності надання додаткових документів для підтвердження числових значень складових митної вартості, зокрема: Faktura handlowa 1024-01.
На підтвердження вартості КТЗ Рівненській митниці ДФС подано: лист від 23.01.2019, викопіювання із особистого кабінету диллера, картку покупця (buyer receipt) #11260742, інвойс #1024-01 від 30/10/2017 - Faktura handlowa 1024-01, інвойс №0156, Звіт №6/19 про оцінку колісного транспортного засобу від 23.01.2019, довідку про вартість транспортного перевезення товару.
За результатами розгляду наданих позивачем документів, 25 січня 2019 року Рівненською митницею ДФС прийнято Рішення про коригування митної вартості №UA204000/2019/000177/2, яким скориговано митну вартість легкового автомобіля VOLKSWAGEN GOLF 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та визначено її в сумі 19375 доларів США, у зв`язку з тим, що декларантом не подано додаткових документів, витребуваних митницею (далі іменується - Рішення №UA204000/2019/000177/2).
Також, відповідачем сформовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2019/00177, відповідно до якої позивачу повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з причин: «Митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом додаткових документів, витребуваних органом доходів і зборів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині третій статті 53 Митного кодексу України».
Не погодившись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів №UA204000/2019/000177/2 від 25.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду щодо захисту свого порушеного права.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно із частиною 1 статті 7 Митного кодексу України (далі - МК України), встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 МК України).
Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно із частиною першою статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та главою 8.
За приписами частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною першою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Частиною четвертою статті 54 МК України встановлено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.
Водночас частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
Зокрема, частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Орган доходів і зборів зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що митна вартість КТЗ була заявлена позивачем за основним методом, тобто за ціною договору, укладеного з ATL GROUP (США), згідно інвойсу №1024-01 від 30/10/2017 за 7848,00 доларів США. 
Під час розгляду справи судом з`ясовано, що через технічні причини електронного документообігу (оскільки КТЗ придбавався у США через торги), при зверненні декларанта до митного органу надавався Інвойс №0156 про вартість КТЗ - 7000,00 доларів США.
В подальшому, на вимогу митного органу позивачем наданий Інвойс №1024-01, відповідно до якого вартість КТЗ визначена у розмірі 7848 доларів США: продавець - ATL GROUP (США), покупець - ОСОБА_1 .
Доводи відповідача щодо наявності розбіжностей у документах щодо продавця КТЗ, оскільки КТЗ придбавався позивачем у ATL GROUP (США), яке в свою чергу на відкритих торгах придбавало КТЗ у іншої юридичної особи, що підтверджується змістом «Квитанції покупця», відповідно до якої ATL GROUP (США) придбало КТЗ на торгах для позивача. Дана «Квитанції покупця» містить чітку інформацію щодо сум, які підлягали включенню до загальної вартості КТЗ: ціна - 7000,00 дол. США (саме на таку суму оформлений початковий Інвойс №0156); комісія покупця - 462,00 дол. США; сервісний збір - 59,00 дол. США; комісія за зберігання - 58,00 дол. США; комісія за Інтернет - 89,00 дол. США.
Судом встановлено, що на вимогу митного органу декларантом надані усі необхідні документи для митного оформлення КТЗ: лист від 23.01.2019, викопіювання із особистого кабінету диллера, картку покупця (buyer receipt) #11260742, інвойс #1024-01 від 30/10/2017 - Faktura handlowa 1024-01, інвойс №0156, Звіт №6/19 про оцінку колісного транспортного засобу від 23.01.2019, довідку про вартість транспортного перевезення товару.
Окрім того, в матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про право власності на транспортний засіб, який не підлягає ремонту Техасу, відповідно до якого легковий автомобіль: марка VOLKSWAGEN, модель - GOLF, бувший у використанні, пошкоджений, в неробочому стані, календарний рік виготовлення - 2017, модельний рік виготовлення - 2017, тип двигуна - бензин, об`єм двигуна - 1984 куб. см, власна маса - 1417 кг, тип кузова - хетчбек, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , призначення - для використання по дорогах загального користування, кількість місць - 5, колісна формула - 4*2, належав «ОСОБА_3» (попередній власник), PROGRESSIVE CASUALTY INS CO (власник), відмітка у додатку - ATL GROUP (США) (власник). 
Відповідно до даного Свідоцтва: цей транспортний засіб не можна відремонтувати, відновити або реконструювати, до нього не можна видати свідоцтво про право власності, також не можна зареєструвати або експлуатувати в штаті Техас; цей транспортний засіб може використовуватися лише як джерело використаних деталей або металобрухту.
Такий напис у Свідоцтві здійснений у зв`язку з тим, що КТЗ пошкоджений після затоплення, про що також вказано у документі.
Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 23.11.2018 №6/19, вартість КТЗ, з урахуванням пошкоджень, становить 35713 грн. 33 коп. Звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 23.11.2018 №6/19 також містить Фототаблиці та Ремонтні калькуляції - 454439,66 - вартість ремонту. 
Суд відхиляє посилання відповідача на доказову неналежність документа - Звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 23.11.2018 №6/19 через зазначення на десятій сторінці Звіту про дослідження експертом КТЗ - Тоyota Rav4, оскільки таке зазначення є виключно технічною помилкою (опискою), що не ставить під сумнів зміст Звіту у цілому. 
При цьому, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).
Як вбачається з оспорюваного Рішення №UA204000/2019/000177/2, відповідач вважає, що вартість транспортного засобу не може бути визначена за вартістю заявленою декларантом у митній декларації, оскільки враховуючи ненадання додаткових документів, орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що до митного оформлення заявлено недостовірні відомості про фактурну вартість товару. Відповідачем використано наступні джерела: стаття 31 МК України; наказ Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689 «Про забезпечення Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України»; наказ Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684 «Про затвердження порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів»; жодних інших підстав оспорюване рішення не містить.
Тобто підставою для прийняття оспорюваного рішення стало виключно ненадання декларантом додаткових документів. Проте, як встановлено судом, позивачем на вимогу контролюючого органу надані усі належні документи, необхідні для митного оформлення КТЗ.  
З огляду на викладене, відповідачем не надано суду жодного доказу, який би спростував зміст документів, долучених декларантом для митного оформлення легкового автомобіля (бувший у використанні).
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для прийняття оскаржуваного Рішення №UA204000/2019/000177/2, оскільки до митного оформлення надані усі необхідні документи, що підтверджували числові значення вартості КТЗ.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 101366 грн. 92 коп., таке відповідно до частини 1 статті 293 КАС України не підлягає апеляційному перегляду, оскільки не оскаржено позивачем.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Колегія суддів дійшла до висновку, про протиправність рішення №UA204000/2019/000177/2, оскільки таке прийняте за відсутності у митного органу обґрунтованого сумніву правильності визначення митної вартості транспортного засобу, ввезеного на митну територію України, рішення прийняте з порушенням почергового використання методів митного оформлення, також не обґрунтувано вартості транспортного засобу, яка ним визначена на рівні 19375 дол. США та його стану, а тому аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС - залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі №460/1126/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            Р.Й. Коваль
Повний текст постанови складено 27.01.2020