КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                               
Справа № 760/25967/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/321/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року                                                                                                    м. Київ
     колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ
   Київського апеляційного суду в складі:
                                                                                                                 
                                           головуючого     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,                                                  
                                         при секретарі      Маштакової Т.Ф.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Комової Дар`ї Юріївни, заінтересована особа: приватне акціонерне товариство «ВФ Україна»,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Козленко Г.О.,-    
    встановила:
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця.
Просив визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Комової Д.Ю. щодо відмови винести постанову про зняття арешту; зобов`язати старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Комову Д.Ю. усунути порушення права заявника та винести постанову про зняття арешту; постановою про зняття арешту зняти накладені (постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АЕ 665770 від 10 листопада 2004 року, яка винесена старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського РУЮ у м. Києві Марківим І.П.) арешт та заборону відчуження на квартиру НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Скарга обґрунтована тим, що Рішенням Солом`янського районного суду        м. Києва від 25 листопада 2003 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь СП «Український мобільний зв`язок» 979 грн 02 коп. заборгованості. На підставі рішення видано виконавчий лист № 2-2805.
Постановою від 10 листопада 2004 року державним виконавцем накладено арешт та заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 .
Скаржник зазначає, що 13 квітня 2005 року повністю сплатив суму заборгованості. Однак обтяження щодо майна виконавець не зняв.
28 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про зняття арешту з майна до Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.
Листом від 04 вересня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про неможливість зареєструвати зняття арешту в автоматизованій системі виконавчих проваджень.  
Скаржник вважає бездіяльність державного виконавця необґрунтованою та протиправною.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року у задоволенні названої скарги відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, тазадовольнити скаргу в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та матеріального права.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.
Державний виконавець проти апеляційної скарги заперечила, та суду пояснила, що виконавче провадження закінчено та знищено, а тому виконавча служба позбавлена можливості зняти арешт з майна скаржника.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що скаржником невірно обрано спосіб захисту порушеного права.
Судом першої інстанції роз`яснено, що захист порушеного права ОСОБА_1 можливий шляхом пред`явлення позову до державної виконавчої служби про зняття арешту.
Колегія суддів погоджується з висновками суду.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2003 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь СП «Український Мобільний Зв`язок» 74 грн 50 коп. заборгованості, 9 грн 41 коп. внесків до Пенсійного фонду, 844 грн 11 коп. штрафу та 51 грн держмита, а всього 979 грн 02 коп.
Державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ 10 листопада 2004 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
28 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про зняття арешту з майна боржника на підставі п. 2 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Листом № 63003 від 04 вересня 2019 року старший державний виконавець Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Комова Д.Ю. повідомила, що виконавче провадження, згідно якого внесено запис про арешт в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутнє, надати більш детальну інформацію не має можливості, оскільки виконавче провадження знищено. Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження та є знищеними.
Заявнику роз`яснено право звернення до суду з відповідним позовом.
Обґрунтовуючи подану скаргу, ОСОБА_1 зазначив, що відмова старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Комової Д.Ю. зняти арешт з майна є необґрунтованою та протиправною. Державним виконавцем порушено приписи ст.ст. 1, 2, 13, п. 2 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Виходячи із вищенаведених вимог закону державний виконавець позбавлений можливості розпочати виконавче провадження за заявою ОСОБА_1 про зняття арешту, у зв`язку із тим, що провадження було закінчено та у подальшому знищено.
Підстави для зняття арешту з майна боржника визначені у частині 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Зокрема ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість зняття арешту за рішенням суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції врахував вищенаведені вимоги законодавства, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець об`єктивно позбавлений можливості зняти арешт з майна, а тому відсутні підстави вважати, що його бездіяльність є неправомірною.
Доводи апеляційної скарги про те, що предметом оскарження є саме бездіяльність державного виконавця Комової Д.Ю., яка полягає у порушенні останньою п. 2 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів відхиляє, оскільки у разі закінчення виконавчого провадження та його подальшого знищення, державний виконавець позбавлений можливості самостійно зняти арешт з майна боржника. В такому випадку арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 12  листопада 2019 року постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає. 
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-     
       
   постановила:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 11 лютого 2020 року.

 
 
Головуючий                                                                                                Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                          О.Ф. Лапчевська

 
 
                                                                                                                     С.Г. Музичко