Постанова                                                   
Іменем України
23 січня 2020 року
м. Київ
справа № 278/668/15
провадження № 51-10061км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,                                                     прокурора                                                ОСОБА_5 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 04 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014060020000012, щодо 
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
уродженця та жителя  
АДРЕСА_1 ,
виправданого за ч. 1 ст. 366  Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 04 травня 2018 року ОСОБА_6  визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, та виправдано за відсутністю в його діянні складу зазначеного кримінального правопорушення.
Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 05 вересня 2018 року вирок районного суду залишив без змін.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він, будучи працівником правоохоронного органу, обіймаючи посаду інспектора дізнання відділення Державної автомобільної інспекції Житомирського міського відділу, отримавши доручення щодо оформлення адміністративних матеріалів за рапортом старшого інспектора ДПС взводу №3 РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_7 від 30 грудня 2013 року про порушення водієм автомобіля марки «Фольцваген», номерний знак НОМЕР_1 , пункту 2.4 Правил дорожнього руху, замість встановлення фактичних обставин скоєння адміністративного правопорушення та особи, яка його вчинила і збирання доказів її вини, не маючи жодних даних про скоєння ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, 09 січня 2014 року вніс до протоколу про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 426606 завідомо неправдиві відомості про те, що останній 29 грудня 2013 року близько 12:30 на 20-му км автодороги Київ–Овруч в с. Нові Петрівці, керуючи автомобілем марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху, за що передбачено відповідальність за ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (далі – КУпАП).
У подальшому цей протокол було направлено до Богунського районного суду м. Житомира, постановою якого 28 лютого 2014 року провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_9 закрито за відсутністю в його діях події та складу правопорушення за наведеною статтею.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_6 , складаючи протокол про вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, не усвідомлював неправдивого характеру відомостей, які вносив до протоколу, а тому в його діях відсутній умисел на вчинення службового підроблення, а отже і склад злочину, передбаченого ст. 366 КК. Із висновком місцевого суду погодився і суд апеляційної інстанції.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування судових рішень стосовно ОСОБА_6  на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам у кримінальному провадженні, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, що залишилося поза увагою апеляційного суду. Вказує на те, що у вироку судом не зазначено номера кримінального провадження. Вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор частково підтримала касаційну скаргу та вважала за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перегляді судових рішень суд касаційної інстанції виходить з фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
За ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 373 КПК передбачено, що виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Мотивувальна частина виправдувального вироку згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
З матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції встановив, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а тому виправдав його у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад цього кримінального правопорушення. 
Суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи прокурора щодо незаконності виправдувального вироку, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження встановив, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності складу злочину, у вчиненні якого обвинувачувався виправданий, є обґрунтованими і мотивовані належним чином, із чим погоджується і колегія суддів з огляду на таке. 
З обвинувального акта видно, що ОСОБА_6 обвинувачувався у службовому підробленні, а саме в тому, що він вніс до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення завідомо неправдиві відомості про вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, передбаченого 122-2 КУпАП. Дії ОСОБА_6 було кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК.
Дослідивши надані стороною обвинувачення письмові докази та допитавши в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , суд установив, що ці докази не доводять того, що  ОСОБА_6 , складаючи протокол про адміністративне правопорушення та вносячи до нього певні відомості, усвідомлював їх неправдивий характер. Навпаки, суд дійшов висновку, що обвинуваченийбув упевнений, що правопорушення було вчинено саме ОСОБА_8 , тобто був переконаний у правдивості відомостей, які вносив до протоколу.
При цьому суд установив, що   ОСОБА_6 як інспектор дізнання відділення ДАІ, діючи у межах своїх повноважень, вжив заходів щодо з`ясування обставин, викладених у рапорті старшого інспектора ДПС при УДАІ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_16 від 30 грудня 2013 року, про те, що 29 грудня 2013 року близько 12:30 на 20-му км автодороги Київ–Овруч в с. Нові Петрівці водій автомобіля марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимоги інспектора про зупинку транспортного засобу. А саме: ОСОБА_6 здійснив опитування встановленого за номерним знаком власника вказаного автомобіля ОСОБА_8 , який чітко не міг пояснити, де перебував на час інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а також дав оцінку даним, що містилися у вищевказаному рапорті інспектора ДАІ ОСОБА_16 . Також суд звернув увагу на те, що дані про відсутність у системі відеофіксації «Рубіж» 29 грудня 2013 року належного ОСОБА_8 автомобіля «Фольцваген» були надані Управлінням державної автомобільної інспекції лише 16 лютого 2015 року, тобто після складання ОСОБА_6 адміністративного протоколу від 09 січня 2014 року.
Оскільки суд не встановив наявності в діях ОСОБА_6 умислу на вчинення службового підроблення, то він дійшов правильного висновку про відсутність суб`єктивної сторони інкримінованого йому злочину, яка характеризується тільки прямим умислом. 
Ураховуючи, що в судовому засіданні не було доведено наявності у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ст. 366 КК, суд першоїінстанції дійшов висновку про необхідність ухвалити щодо нього виправдувальний вирок на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК.  Суд апеляційної інстанції визнав це рішення таким, що відповідає вимогам закону.
Касаційний суд погоджується із висновками судів нижчих ланок, оскільки вони є обґрунтованими, а судові рішення достатньо мотивованими. 
При розгляді кримінального провадження апеляційний суд зазначив в ухвалі суть доводів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, ретельно їх перевірив, проаналізував і дав на них переконливі відповіді. Крім того, виклав аналіз доказів, детально мотивував прийняте рішення, спростувавши твердження сторони обвинувачення щодо безпідставності виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК. Ухвала апеляційного суду повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Посилання у касаційній скарзі прокурора на те, що у вироку судом не зазначено номера кримінального провадження, не впливає на законність та обґрунтованість ухвалених судових рішень щодо ОСОБА_6  та не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке було б підставою для їх скасування.
За наведених обставин підстав для задоволення касаційної скарги прокурора судом касаційної інстанції немає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
ухвалив:
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 04 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій,  – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                        ОСОБА_2                                  ОСОБА_3