П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4699/19	
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Осіпова Ю.В.,
суддів –  Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
при секретарі Ішханяні Р.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення – 30.08.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, скасування нарахування боргу, -
В С Т А Н О В И В:
07.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДФС в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати противоправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 11.06.2019 року №Ф-13257-52; 
- скасувати нарахування і сплату боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яке було нараховане йому в період з 01.01.2017 року по 11.06.2019 року у розмірі 21031,9 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення податкового органу є неправомірним, оскільки оплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за несплату якого і нараховано борг, за нього має здійснювати його безпосередній роботодавець. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 – задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.06.2019 року №Ф-13257-52. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Соловей В.О.10.09.2019 та представник ГУ ДФС в Одеській області 27.09.2019 року подали апеляційні скарги, в яких зазначили, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 року, позивач – в частині відмови, а відповідач – в частині задоволених позовних вимог, та прийняти нове, яким у зазначених частинах просили, відповідно, позивач - задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а відповідач – повністю відмовити у їх задоволенні. 
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2019 року апеляційну скаргу ГУ ДФС в Одеській області було залишено без руху з підстав не сплати судового збору, та ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року – повернуто апелянту, у зв`язку з невиконанням попередньої ухвали від 04.10.2019 року.   
В судове засідання суду апеляційної інстанції позивач та його представник з невідомих причин не прибули, про день, час та місце судового засідання були своєчасно та належним чином повідомлені.
Представник відповідача в судове засідання суду 2-ї інстанції з`явився та, у зв`язку з неприбуттям інших сторін, подав заяву з проханням розглянути справу без його участі або в порядку письмового провадження. 
В зв`язку із вказаними обставинами та враховуючи належне і своєчасне повідомлення сторін, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні без участі сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач – ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області №VI-23/179 від 22.07.2011 року згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2078 від 26.07.2011 року.
Наказом ПП «Медфармгруп» №59 від 20.02.2012 року ОСОБА_1 зараховано на посаду «юриста» з оплатою праці згідно штатного розкладу, що підтверджується записом №9 від 23.02.2012р. в трудовій книжці № НОМЕР_1 .
11.06.2019 року уповноваженою особою ГУ ДФС в Одеській області прийнято вимогу №Ф-13257-52, якою повідомлено позивача про те, що станом на 30.05.2019 року у нього існує заборгованість зі сплати єдиного внеску (недоїмку) в сумі 21 030,9 грн., яку необхідно сплатити.
Не погоджуючись з такими діями та спірною вимогою податкового органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Як вбачається зі змісту вимог пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України, «самозайнята особа» - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
А як слідує зі місту положень п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до норм п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «застрахована особа» - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Згідно із п.1 ч.1 ст.4 цього ж Закону, «платниками єдиного внеску» є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Згідно із п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу 7) ч.1 статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
У відповідності до приписів п.2 ч.1 вказаної вище статті 7, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, з системного аналізу зазначених вище норм закону вбачається, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається «самозайнятою особою» і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.
При цьому, одночасно ще слід зазначити, що метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.
Так, як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалося вище, 11.06.2019 року посадовою особою ГУ ДФС в Одеській області було прийнято Вимогу №Ф-13257-52, якою повідомлено позивача про те, що станом на 30.05.2019 року у нього мається заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску в сумі 21030,9 грн., яку фактично вимагало сплатити у встановлений 10-денний строк.
Разом з тим, як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_1 , будучи адвокатом, одночасно працював «юристом» в ПП «Медфармгруп» (наказ №59 від 20.02.2012р.).
Таким чином, оскільки позивач фактично працює як найманий працівник - юрист ПП «Медфармгруп», тому відповідно, сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за нього повинен здійснювати та фактично здійснює саме вказане підприємство, а отже, за таких обставин, застосована до нього спірна вимога є протиправною та дійсно підлягає скасуванню.
Що ж інших позовних вимог щодо скасування нарахування і сплати боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яке було нараховане позивачу в період з 01.01.2017 року по 11.06.2019 року у розмірі 21031,9 грн., то судова колегія також вважає його зайвим та фактично погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про відсутність належних підстав для її задоволення, виходячи з  наступного. 
Так, рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав у сфері публічно-правових відносин. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити чи є відповідне право або інтерес порушеним, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Згідно з п.6 Розділу 6 «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (затв. Наказом МФ України від 20.04.2015р. №449 та зареєстр. в МЮ України 07.05.2015р. за №508/26953), вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі; орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки); вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили; борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених ст.25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу,- у день прийняття органом доходів і зборів рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої ст.25 Закону; є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі,- у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.
Відповідно до п.1 Підрозділу 4 Розділу 5 «Порядку ведення органами ДФС України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (затв. наказом МФ України від 07.04.2016р. №422 та зареєстр. в МЮ України 20.50.2016р. за №751/28881), працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження органу ДФС, до компетенції яких належать розгляд скарг при проведенні процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах при проведенні процедури судового оскарження прийнятих податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи. Відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій. Такими матеріалами є: скарга (заява) платника податків; рішення про результати розгляду скарги (заяви); ухвала суду про відкриття провадження; рішення суду, прийняте по суті.
А згідно із п.2 Підрозділу 4 Розділу 5 вказаного вище Порядку №422, залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему органів ДФС з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в інтегрованій картці платника відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами: 4) інформація з рішення суду, прийнятого по суті. Статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку»/ «Вручено, судовий розгляд»/ «Анульовано»). У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на «Скасовується в судовому порядку»/ «Вручено, судовий розгляд»/ «Анульовано» при частковому скасуванні. У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в інтегрованій картці платника відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування /зменшення суми не проводиться.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного вбачається, що рішення суду про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 11.06.2019 року №Ф-13257-52 у розмірі 21030,9 грн., яке набрало законної сили, є самостійною підставою для скасування нарахування і сплати боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у вказаному розмірі 21030,9 грн.
До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги позивача, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20.02.2020р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                             Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                             І.П. Косцова  

                                                                                   В.О. Скрипченко