Єдиний унікальний номер справи 761/21376/19 
Провадження №22-ц/824/1225/2020

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                         Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря            Тімуш Д.І.
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,
 
В С Т А Н О В И В:
 
В травні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, обґрунтовуючи його наступним:
Сторони по справі мають 2-х спільних дітей - 2009 та 2011 року народження, які після розірвання шлюбу залишились проживати разом з матір`ю. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.09.2018 року з ОСОБА_2 присуджені до стягнення на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину починаючи з 17.06.2016 року. Відповідач свої зобов`язання по сплаті аліментів виконує частково, внаслідок чого станом на 01.04.2019 року у нього наявна заборгованість в розмірі 83 560,50 грн. Оскільки відповідач несвоєчасно сплачував аліменти на утримання дітей, а заборгованість виникла з його вини, позивач на підставі ст.196 СК України просить стягнути з відповідача пеню за кожен день прострочення сплати аліментів за період з 17.06.2016 року по 01.04.2019 року, що становить 509 821,84 грн. 
 Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Посилається на те, що висновок суду про втрату чинності наданої довідки-розрахунку є помилковим, а висновок про відсутність вини відповідача не відповідає дійсним обставинам та матеріалам справи. Просить скасувати рішення суду та ухвалити  нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментних зобов`язань відповідача до моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів ще не був встановлений, що виключає можливість застосування фінансової санкції за невиконання такого зобов`язання у вказаний період. Що ж стосується періоду після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, відповідач не допускав несплату чергових аліментних платежів, що з точки зору суду веде до необґрунтованості позовних вимог. З наведеним висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може погодитись в повній мірі, враховуючи наступне: 
У відповідності до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. 
З наведеної правової конструкції вбачається можливість нарахування пені на аліментні зобов`язання, які встановлені або ж рішенням суду, або ж домовленістю між батьками. В свою чергу це веде до можливості нарахування такої пені лише з часу ухвалення рішення суду або досягнення батьками домовленості з приводу аліментів, оскільки лише з цього часу зобов`язання індивідуалізується, а обов`язки утримувати дитину конкретизуються у визначений розмір такого утримання, від якого й може нараховуватися пеня. 
В той же час при вирішенні справи суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі цього рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12.09.2018 року відповідачу був присуджений обов`язок сплати аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно починаючи з 17.06.2016 року. Таким чином, у зв`язку з тим, що фактично відповідачем починаючи з червня 2016 року не надавалося своїм дітям матеріальне утримання у розмірі, який суд визнав обґрунтованим, з моменту вступу рішення в силу у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка на той час склала по 33 280,00 грн. на кожну дитину. Оскільки після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та виникнення вищезгаданої заборгованості вона не була сплачена відповідачем, колегія суддів апеляційного суду констатує, що з часу вступу рішення суду в силу у відповідача виникло прострочення, на яку відповідно до ст.196 СК України може бути нарахована пеня у встановленому законом розмірі. 
Враховуючи не, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач сплачував такі аліменти в сумі, що дещо перевищували розмір таких місячних платежів, суми такого перевищення зараховувалися на погашення існуючої заборгованості та зменшували її розмір. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за аліментними зобов`язаннями на одну дитину в спірний період складала: 
станом на 01.11.2018 -  35 280,00 грн.
станом на 01.01.2019 - 33 610,25 грн.
станом на 01.02.2019 - 33 510,25 грн.
станом на 01.03.2019 - 33 410,25 грн. 
станом на 01.04.2019 - 33 310,25 грн. 
станом на 01.05.2019 - 33 210,25 грн. 
Термін прострочення заборгованості у розмірі 35 280,00 грн. складає 61 день, після її зменшення до 33 610,25 грн. - 31 день, після її зменшення до 33 510,25 грн. - 28 днів, після її зменшення до 33 410,25 грн. і до заявленої позивачем дати (01.04.2019 року) - 31 день. Оскільки положення ст.196 СК України встановлюють розмір пені у 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, на вищевказані суми заборгованості по аліментним зобов`язанням має бути нарахована пеня у відсотковому розмірі, що відповідає вищевказаній кількості днів такого прострочення (з 35 280,00 грн. - 61 %, з 33 610,25 грн. - 31 %, з 33 510,25 грн. - 28 %, з 33 410,25 грн. - 31 %). В той же час ч.1 ст.196 СК України встановлює максимальний розмір такої пені, яка не може перевищувати 100 % заборгованості за аліментами. Таким чином, оскільки на момент пред`явлення позову розмір непогашеної заборгованості за аліментами на кожну дитину складав по 33 210,25 грн., з урахуванням встановленого ст.196 СК України обмеження розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, має бути обмежений саме сумою по 33 210,25 грн. на кожну дитину.
При розгляді справи суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України  на вказані вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, що призвело до невірного вирішення ним позовних вимог по суті. Таким чином, у зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову. 
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір на вказаними майновими вимогами (з врахуванням визначеного законом мінімального його розміну), має бути покладеним на відповідача. Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час подання позовної заяви складало 768,40 грн. За подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір встановлений у розмірі 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, та становить 1 152,60 грн. За таких умов з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.  
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення. 
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 33 210 (тридцять три тисячі двісті десять) грн. 25 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 33 210 (тридцять три тисячі двісті десять) грн. 25 коп., а разом - 66 420 (шістдесят шість тисяч чотириста двадцять) грн. 50 коп.
В задоволенні решти вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір на користь Держави у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько