Номер провадження: 22-ц/813/4016/20 
Номер справи місцевого суду: 515/638/19
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Таварткіладзе О.М. 
суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стефківського Володимира Івановича на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди,
                                ВСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 03 серпня 2014 року близько 14 год 30 хвилин на перехресті вулиць Чорноморська та Московська в м.Татарбунари трапилася ДТП за участі транспортного засобу ЗАЗ 110307 «Славута», д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Ямаха» під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо- транспортної пригоди пасажир мопеду Ямаха ОСОБА_1 отримав важкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим йому було встановлено третю групу інвалідності.
У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки ЗАЗ 110307 «Славута», д.н. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована згідно полісу №АІ/404693 в ПАТ «HACK «Оранта», ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії з повідомленням про ДТП та із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 18 983,31 грн. Проте, до цього часу ПАТ «HACK «Оранта» виплату йому не здійснила, у зв`язку з чим він звернувся з позовом до суду.
Посилаючись на важкі травми, які він отримав під час ДТП, ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «HACK «Оранта» на свою користь страхове відшкодування понесених витрат на лікування в розмірі 3 463,35 грн.; страхове відшкодування пов`язане з стійкою втратою працездатності в розмірі 14 616 грн.; страхове відшкодування пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 903,96 грн. та понесені витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді у розмірі 7 200 грн.
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Стефківський Володимир Іванович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок ДТП, яка сталася 03.08.2014 року ОСОБА_1 отримав важкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим йому встановлено третю групу інвалідності.
21.12.2016 року ПАТ «HACK «Оранта» отримало його повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 18 983,31 грн., проте до цього часу страхове відшкодування не здійснило.
Посилаючись на ч.2 ст.1188 ЦК апелянт зазначає, що відсутність постанови або вироку суду про встановлення винної особи не звільняє ПАТ «HACK «Оранта» від обов`язку по виплаті потерпілій особі страхового відшкодування.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову про страхове відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача до суду є передчасним, оскільки на даний час триває кримінальне розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за фактом ДТП, в результаті якого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та рішення за фактом кримінального провадження ще не прийнято. У зв"язку з тим, що на даний момент не встановлено винну особу у скоєному ДТП, а страховик не відмовляв ОСОБА_4 у відшкодуванні шкоди, а лише зупинив строк у її відшкодуванні до подання Лисим відповідних документів (вирок суду/постанова, заяви), звернення до суду є передчасним.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду.
Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ "HACK "Оранта" та ОСОБА_2 22 травня 2014 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 1404693.
Згідно Полісу, забезпечений транспортний засіб - ЗАЗ НОМЕР_3 "Славута", д.н. НОМЕР_4 .
03 серпня 2014 року о 14 годині 30 хвилин на перехресті вулиць Чорноморська та Московська в м.Татарбунари відбулося зіткнення автомобілів ЗАЗ 110307 "Славута", д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та мопеду "Ямаха", під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок зазначеної ДТП, пасажир мопеду "Ямаха" ОСОБА_1 отримав важкі тілесні ушкодження, що підтверджується довідками з медичних закладів (а.с.13, 15, 16) та йому встановлено третю групу інвалідності (а.с.14).
За даним фактом, СВ Татарбунарського ВП АВП ГУНП в Одеській області порушено кримінальне провадження за № 120141604400000394 від 15 серпня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
07.12.2018 року у вказаному кримінальному провадженні призначено інженерно-технічну експертизу за експертною спеціальністю 10.4 (транспортно-трасологічні дослідження). Рішення щодо закриття кримінального провадження або направлення його до суду з обвинувальним актом станом на 11.12.2018 року не приймалось (а.с.11).
Відсутня така інформація і на момент звернення позивача до суду.
08.12.2016 року представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_5 звернувся до ПАТ "HACK "Оранта" з повідомленням про ДТП та надав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 07-08).
27.12.2016 року та 25.07.2017 року ПАТ "HACK "Оранта" зверталося до представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 з проханням надати копію вироку (постанови суду) щодо притягнення до відповідальності винної в ДТП особи, а також просило завірити власноручним підписом заяву на виплату страхового відшкодування, посилаючись на ч.3 ст.207 ЦК України (а.с.18-19).
У зв"язку з тим, що на даний час рішення по кримінальному провадженні ще не ухвалено та відповідно таких документів страховику не представлено, страховиком призупинено рішення про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до ст.35 п.35.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 4І цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:
а)        найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;
б)        прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;
в)        зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;
г)        інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;
ґ) підпис заявника та дата подання заяви.
35.2. До заяви додаються:
а)        паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;
б)        документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;
в)        довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;
г)        документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо- транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;
ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;
д)        документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;
е)        документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;
є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.
Відповідно до п.36.1 ст.36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до п.36.2. ст.36 вищезазначеного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Таким чином, оскільки кримінальне розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за фактом ДТП, в результаті якого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження ще триває, та винну особу у скоєному ДТП не встановлено, перебіг строку здійснення виплати страхового відшкодування до моменту отримання страховиком документу щодо встановлення винної особи призупинився. Від так, зупинення відповідачем розгляду по суті поданих від імені ОСОБА_1 заяв про виплату страхового відшкодування не є відмовою у її відшкодуванні.
Таким чином, звернення ОСОБА_1 до суду є передчасним, оскільки страхова компанія не відмовляла останньому у виплаті страхового відшкодування, а лише зупинила її до отримання судового рішення по кримінальному провадженні, відповідно до положень п.36.2. ст.36.
Відповідно до п.4 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-пропесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.
Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зазнав шкоди під час ДТП та відповідно закону має право на її відшкодування з винної особи.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована публічним акціонерним товариством "HACK "Оранта" та відповідно останній відповідає за завдану ним шкоду в межах суми ліміту. Проте, вина цієї особи повинна бути доведена та встановлена.
З аналізу змісту глави 82 ПК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Тобто, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Проте, вина цієї особи повинна бути встановлена.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Натомість, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
З огляду на це відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року.
Таким чином, у разі доведення в кримінальному провадженні, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , ПАТ «НАСК «Оранта», після виплати ОСОБА_4 страхового відшкодування, набуде право зворотньої вимоги до завдавача шкоди.
Тому встановлення винної особи у зазначенному ДТП є обов`язковою. Така процедура передбачена Законом та її необхідно дотримуватися.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у строк звернувся до страховика про виплату страхового відшкодування та останній йому не відмовляв у здійсненні страхової виплати, а лише зупинив строк виплати до моменту отримання документу встановлення винної особи у зазначеному ДТП.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача до суду є передчасним, оскільки наразі кримінальне провадження триває, винна особа у скоєному ДТП не встановлена та страхова компанія не відмовляла Лисому у відшкодуванні страхової виплати.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стефківського Володимира Івановича - залишити без задоволення.
Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст судового рішення складено: 19.02.2020 року.

Головуючий         О.М. Таварткіладзе

Судді:         О.В. Князюк

А.П. Заїкін