ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9800/17  Номер провадження 22-ц/814/67/20	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.
Суддів: Бондаревської С.М., Чумак О.В.
Секретар Ткаченко Т.І.

за участю: представника відповідача - Прасол Я.В.
представників позивача - адв. Дубинки Ю.С., Ромашко Г.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2019 року 
та апеляційну скаргу представника позивача- адвоката Дубинки Юлії Сергіївни 
на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2019 року 
по справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про визнання рішення протиправним та його скасування.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до місцевого суду з вищевказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 21.09.2016 року комісією у складі представників оператора ГРМ - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» у будинковолодінні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено нібито несанкціоноване відновлення газопостачання, а саме: відсутність пломбуючих засобів на крані газового стояка, кран в положенні «відкрито», про що було складено Акт про порушення від 21.09.2016 року №15, підписаний депутатом Миргородської міської ради ОСОБА_2 . При проведенні огляду будинковолодіння та складенні відповідного Акту про порушення від 21.09.2017 року №15 позивач була відсутня.
Зазначає, що 11.10.2016 року на засіданні комісії Оператора ГРМ розглянуто Акт про порушення від 21.09.2016 р. №15 та прийнято рішення: «Акт про порушення №15 від 21 вересня 2016 р. споживача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , задовольнити повністю. Здійснити розрахунок не облікованого природного газу та його вартості. Повідомити споживача про прийняте рішення у встановленому Кодексом ГРМ порядку.»
Відповідно до рішення комісії, яке оформлено Протоколом №5 від 11.10.2016р., споживачу ОСОБА_1 здійснено розрахунок об`єму не облікованого природного газу та його вартості, розмір якого склав 20191,95 м3 на суму 148296,28 грн.
Позивач суму нарахувань на користь ПАТ «Полтавагаз» не сплатила, що стало підставою для звернення останнього з позовом до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, та, у ході розгляду вказаної справи щодо стягнення вартості не облікованого природного газу в Миргородському міськрайонному суді ОСОБА_1 стало відомо, що Акт про порушення від 21.09.2016 р. №15, ОСОБА_2 підписав як депутат Миргородської міської ради, при цьому ніде не вказано, що він працює, як найманий робітник, в підприємстві Відповідача, а, відтак, не можна вважати достовірними даними інформацію, викладену в Акті, оскільки він за відсутності ОСОБА_1 був фактично підписаний виключно працівниками ПАТ «Полтавагаз».
З огляду на наведені обставини прохала суд визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду акта про порушення, оформлене Протоколом №5 від 11.10.2016р., щодо задоволення Акту про порушення № 15 від 21.09.2016 р. споживача ОСОБА_1 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про визнання рішення протиправним та його скасування, задоволено.
Скасовано п.2 рішення Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації (правонаступника акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз») у протоколі №5 від 11.10.2016 року засідання комісії з розгляду актів про порушення, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу та зміни їх режиму нарахування споживачу (несанкціонованому споживачу) щодо задоволення Акту про порушення №15 від 21.09.2016р. споживача ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про визнання рішення протиправним та його скасування, задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 364,00 грн., та витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., а всього 3640,00 грн.

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, їх в апеляційному порядку оскаржили позивач та відповідач.

Так, відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Октябрського районного суду від 4 вересня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування доводів скарги вказують, що, місцевим судом не взято до уваги, що під час складення оспорюваного Акту про порушення, ОСОБА_2 був запрошений представниками Оператора ГРМ не як працівник Миргородського району газопостачання (на даний час Миргородське управління експлуатації газорозподільної системи), а саме як депутат Миргородської міської ради, що підтверджується інформацією, зазначеною у Акті.
Окрім того, відповідач зазначає, що також безпідставно при постановленні оскаржуваного рішення не було враховано показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Відтак, вважають, що Акт про порушення №15 від 21.09.2016 року, рішення Комісії Оператора ГРМ, оформлене протоколом від 11.10.2016 року №5 та складений на їх підставі розрахунок вартості необлікованого донарахованого обсягу природного газу є такими, що виконані відповідно до вимог закону.

Також, позивач ОСОБА_1 не погодилась з додатковим рішенням Октябрського районного суду та через свого представника - адвоката Дубинку Ю.С. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат в сумі 3000,00 грн. у вигляді витрат на правничу допомогу, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким дані вимоги задовольнити.
В доводах апеляційної скарги на додаткове рішення представник позивача, зокрема, посилається та те, що, оскільки рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 4 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, то і судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані в повному обсязі. 

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 вказує на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, внаслідок чого прохає залишити його в силі, а апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» без задоволення.
Вказує, що судом першої інстанції вірно встановлено, що, оскільки ОСОБА_2 працює як найманий працівник на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», він не може вважатись незацікавленою особою, підпис якої дав би право вважати дійсним акт про порушення №15 від 21.09.2016 року. 
Також, зазначає, що відповідачем не пред`явлена відеозйомка, яка б зафіксувала факт виявленого порушення, а також не надано доказів щодо споживання природного газу в садибі ОСОБА_1 .

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав. 

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, згідно акту від 25.05.2015 року припинено газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 в зв`язку з наявною заборгованістю в сумі 18192,60 грн. (т.1, а.с.91).
Установлено, що на момент припинення газопостачання, договір на надання послуг з газопостачання було укладено з ОСОБА_5 .

Згідно договору дарування частки житлового будинку від 06.11.2015 року ОСОБА_5 подарував дочці, а ОСОБА_1 прийняла в дар від батька 1/2 частку житлового будинку з господарськими .будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1 , а.с.10).

У серпні 2015 року ПАТ "Полтавагаз" звернулося до Миргородського міського районного суду Полтавської області з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання з ОСОБА_5 .
Рішенням Миргородського міського районного суду Полтавської області від 19.01.2016 року по справі №541/2312/15-ц стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ "Полтавагаз" 16669,10 грн. заборгованості за послуги з газопостачання та 243,60 трн: судових витрат (т.1, а.с.56-62).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09.03.2016 року рішення Миргородського міського районного суду Полтавської області від 19.01.2016 року по справі №541/2312/15-ц, залишено без змін (т.1, а.с.63-66).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 року рішення Миргородського міського районного суду Полтавської області від 19.01.2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 09.03.16 року залишено без змін (т.1, а.с.67-68).

Установлено, що 26.11.2015 року до Миргородського РГП звернулася ОСОБА_6 щодо відновлення газопостачання до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає з 15.06.2001 року. Також, в заяві зазначено, що, відповідно до акту від 25.05.2015 року, за вказаною адресою проведено опломбування крану газового стояка, внаслідок чого припинено газопостачання. 
На звернення ПАТ "Полтавагаз" надана відповідь №Р/04-1908з від 25.12.2015 року, що питання про відновлення газопостачання до вищезазначеного помешкання може бути вирішене після погашення заборгованості (т.1, а.с.55).

08.04.2016 року Миргородським РГП ПАТ "Полтавагаз" отримано заяву від гр. ОСОБА_1 за підписом ОСОБА_6 (за довіреністю від
11.12.2015року) про укладення договору про надання послуг з газопостачання в зв`язку із зміною власника помешкання за адресою: АДРЕСА_4 , а.с.143).

12.04.2016 року Миргородським РГП було надано відповідь на заяву ОСОБА_1 , в якій повідомлено умови укладення договору розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем, щодо умов укладення договору з постачальником природного газу та направлено для підписання Заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (т.1, а.с.51-52).

В подальшому, 21.09.2016 року працівниками Миргородського РГП ПАТ "Полтавагаз" виявлено несанкціоноване відновлення газоспоживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: відсутні пломбуючі засоби на крані газового стояка, кран в положенні "відкрито", про що складений акт про порушення №15 (т.1, а.с.12,44).
Порушення зафіксовано трьома працівниками, фото та відеозйомкою та засвідчено депутатом Миргородської міської ради ОСОБА_2 .
З урахуванням наведеного, 21.09.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 газоспоживання припинено.

Відповідно до вимог розділу XI, глави 5 Кодексу ГРМ, акт про порушення №15 від 21.09.2016 року розглянуто 11.10.2016 року комісією ПАТ "Полтавагаз" з розгляду актів про порушення та прийнято рішення про його задоволення, оформлене Протоколом №5 (т.1, а.с.14-15).
Так, внаслідок порушень ОСОБА_1 пункту 2 Глави 3 розділу XI Кодексу ГРМ, що полягають у несанкціонованому відновленні газоспоживання в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , Оператором ГРМ ПАТ "Полтавагаз" 21.09.2016 року, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, за результатами розгляду акта про порушення №15 від 21.09.2016 року на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, споживачу виконано акт-розрахунок вартості необлікованого об`єму природного газу 20191,95 м.куб. за цінами закупівлі, за період з 05.11.2015 року по 20.09.2016року в розмірі 148296,28 грн. (а.с.48-49).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив як із того, що, оскільки  ОСОБА_2 , який підписав акт про порушення від 21.09.2016 року як депутат Миргородської міської ради є найманим працівником - слюсарем газообладнання в ПАТ по газифікації та газопостачанню «Полтавагаз», то він є заінтересованою особою, що дає підстави вважати не дійсним Акт про порушення від 21.09.2016 р. за №15.
Відтак, рішення відповідача, оформлене Протоколом №5 від 11.10.2016 р. засідання комісії з розгляду актів про порушення, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу та зміни їх режиму нарахування споживачу (несанкціонованому споживачу), в пункті 2 цього рішення, є таким, що підлягає скасуванню, оскільки в його основу покладено недійсний Акт про порушення від 21.09.2016 р. №15, підписаний виключно працівниками Відповідача.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції вказував, що позивач звернулася із вказаним позовом до суду 05.12.2017 року, а договір про надання правничої допомоги позивачем укладений пізніше - 10.05.2018 року, відтак, відсутні правові підстави для відшкодування позивачу витрат за складання позовної заяви в сумі 2000 грн., юридичну консультацію в сумі 500 грн., вивчення документів та аналіз судової практики в сумі 500 грн., що передували складанню позовної заяви. Інші витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. та сплачений позивачем судовий збір в сумі 640 грн. є документально підтвердженими та обґрунтованими, а тому підлягають відшкодуванню позивачу в повному обсязі.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, з урахуванням наступного.

На підставі ст.ст.67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

У відповідності до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Розділом XI главою 2 пунктом 1 Кодексу ГРМ встановлено, що до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу належать, зокрема, несанкціоноване відновлення газоспоживання.

Згідно розділу VI, глави 7, пункту 1 Кодексу ГРМ Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема, у разі несанкціонованого відновлення газоспоживання (підпункт 7 пункт 1 глави 7, розділу VI Кодексу ГРМ).

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено статтею 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.
Відповідно до п.п. З, 4, 7 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до п.1.3. Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до розділу І, глави 1, пункту 4 Кодексу ГРМ несанкціоноване відновлення газоспоживання - виявлений після складання акту про припинення розподілу природного газу (газопостачання) та/або пломбування запірних пристроїв чи встановлення інвентарної заглушки факт несанкціонованого втручання в роботу газорозподільної системи, в тому числі шляхом зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі на об`єкт споживача, пошкодження або зняття інвентарних заглушок тощо, внаслідок чого здійснюється чи є можливість несанкціонованого відбору природного газу на об`єкті споживача (окремих його газових приладах чи пристроях), у тому числі поза обліком.
Згідно розділу VI, глави 7, пункту 1 Кодексу ГРМ Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема, у разі несанкціонованого відновлення газоспоживання (підпункт 7 пункт 1 глави 7, розділу VI Кодексу ГРМ).

Як установлено місцевим судом, 21.09.2016 року працівниками Миргородського РГП ПАТ "Полтавагаз" виявлено та зафіксовано несанкціоноване відновлення газоспоживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: відсутні пломбуючи засоби на крані газового стояка, кран в положенні "відкрито", про що складений акт про порушення №15 (т.1, а.с.12,44).
В подальшому, акт про порушення №15 від 21.09.2016 року розглянуто 11.10.2016 року комісією ПАТ "Полтавагаз" з розгляду актів про порушення та прийнято рішення про його задоволення, оформлене Протоколом №5 (т.1, а.с.14-15).

Відповідно до розділу XI, глави 3, пункту 2 Кодексу ГРМ проведено нарахування необлікованого об`єму природного газу. Відповідно до вказаних положень у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого відновлення газоспоживання спожитий об`єм природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня припинення газопостачання.

Так, внаслідок порушень ОСОБА_1 вказаного пункту Кодексу ГРМ, що полягають у несанкціонованому відновленні газоспоживанню в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , Оператором ГРМ ПАТ "Полтавагаз" 21.09.2016 року за результатами розгляду акта про порушення №15 від 21.09.2016 року на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, споживачу виконано акт-розрахунок вартості необлікованого об`єму природного газу 20191,95 м.куб. за цінами закупівлі, за період з 05.11.2015 року по 20.09.2016 року на загальну суму - 148296,28 грн. (а.с.48-49).

При цьому, згідно ч.2-5 п.5. Розділу XI Кодексу ГРС, акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акту про порушення свої зауваження та заперечення. Представник Оператора ГРМ перед складанням акту про порушення зобов`язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акту про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень.
У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали: або більше одного представника Оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою; або представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи.
Акт про порушення щодо відмови побутового споживача (фізичної особи) в доступі до власного об`єкта вважається дійсним, якщо його підписали представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення їх осіб.
У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акту про порушення про це робиться відмітка в обох примірниках акту про порушення, один з яких надсилається споживачу (несанкціонованому споживачу) рекомендованим поштовим відправленням. Споживач (несанкціонований споживач) та представники Оператора ГРМ під час виявлення порушення та складання акта про порушення мають право здійснювати фото- та відеозйомку для фіксації виявленого порушення чи інших дій та фактів, про що зазначається в акті про порушення. До акта про порушення сторонами можуть бути додані пояснення, зауваження, заперечення та докази, перелік яких (за наявності) зазначається в акті про порушення.

Як убачається з акту про порушення №15 від 21.09.2016 року його підписано трьома представниками Оператора ГРМ та засвідчено депутатом Миргородської міської ради ОСОБА_2 .
Підпис позивача на вказаному акті відсутній.
Окрім того, пунктом 7 акту визначено, що до нього додається фото та відео зйомка.

Відтак, з наведених вище норм вбачається, що в разі не підписання акту про порушення споживачем, він повинен бути підписаний крім працівників газопостачальника, однією незаінтересованою особою (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення їх осіб.

На виконання вказаного положення, підпис на акті про порушення №15 від 21.09.2016 року було вчинено депутатом Миргородської міської ради ОСОБА_2 .

При цьому, згідно довідки ПАТ «Полтавагаз» від 15.05.2018 року №15/53, ОСОБА_2 працює в Миргородському РГП ПАТ «Полтавагаз» з 01.09.2011 року (наказ №99-к від 01.09.2011 р.) по теперішній час.
Також, у місцевому суді представник відповідача не заперечувала, що ОСОБА_2 працює як найманий працівник слюсарем газообладнання в ПАТ по газифікації та газопостачанню «Полтавагаз».

Відтак, з урахуванням наведеного, місцевим судом було вірно визначено, що ОСОБА_2  є заінтересованою особою, оскільки також є працівником ПАТ «Полтавагаз» (зокрема, і на час складання спірного акту), а тому його підпис на акті не можна вважати таким, що вчинено незаінтересованою особою.

Окрім того, частиною 3 п.5. Розділу XI Кодексу ГРС визначено, що у разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали: або більше одного представника Оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою.

При цьому, в акті про порушення №15 від 21.09.2016 року вказано, що нього додається фото та відео зйомка, проте відповідні докази до матеріалів справи не долучено, що є обов`язковим при непідписанні акту несанкціонованим споживачем.

Попри наведені порушення, акт №15 від 21.09.2016 року розглянуто комісією ПАТ "Полтавагаз" 11.10.2016 року та прийнято рішення про його задоволення, оформлене Протоколом №5 (т.1, а.с.14-15).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Відтак, з урахування наведеного вище, місцевим судом було вірно визначено, що рішення відповідача, оформлене Протоколом №5 від 11.10.2016 р., внаслідок чого здійснено перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу несанкціонованому споживачу - ОСОБА_1 , а саме його пункт 2, є таким, що підлягає скасуванню, оскільки в його основу покладено акт про порушення від 21.09.2016р. №15., який складено з порушенням норм закону, за наявності факту його писання виключно працівниками відповідача та без надання доказів здійснення фото та відеозйомки при його складанні.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що місцевим судом не взято до уваги, що під час складення оспорюваного Акту про порушення, ОСОБА_2 був запрошений представниками Оператора ГРМ не як працівник Миргородського району газопостачання (на даний час Миргородське управління експлуатації газорозподільної системи), а саме як депутат Миргородської міської ради, що підтверджується інформацією, зазначеною у Акті, колегія суддів оцінює критично, оскільки на час складання спірного акту він все одно залишався працівником підприємства відповідача, тобто не може вважатися незаінтересованою особою.

Окрім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За нормою ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Крім того, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно положень ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається та вірно встановлено місцевим судом, що з даним позовом до місцевого суду Ромашко О.В. звернулася 05.12.2017 року.
При цьому, договір про надання правничої допомоги укладений між позивачем та адвокатом Кулішовим В.П. 10.05.2018 року (т.1, а.с.164).

Відтак, як вірно визначено місцевим судом та вбачається з наданого розрахунку витрат за надані позивачу послуги адвоката, вони складаються з наступного: юридичної консультації - 500 грн., аналіз, вивчення документів і судової практики - 500 грн., складання позовної заяви та підготовка необхідних документів - 2000 грн., представництво в суді - 2000 грн., підготовка та направлення адвокатського запиту - 1000 грн.

Тобто, позивач звернулася із вказаним позовом до суду 05.12.2017 року, а договір про надання правничої допомоги позивачем укладений пізніше - 10.05.2018 року, та, згідно наданого розрахунку, адвокатом надавались позивачу послуги з правничої допомоги, що предувало позовіній заяві та послуги зі складання самої позовної заяви, що оцінюється судом критично, оскільки на момент подачі даного позову договору з адвокатом  Кулішовим В.П . ОСОБА_1 ще не укладала, відтак і відповідні послуги на суму 3000,00 грн. наадні бути не могли.
Відтак, місцевим судом було вірно відмовлено у стягнені вказаних сум.
В іншій частині додаткове рішення позивачем не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що пункт три розрахунку витрат на правничу допомогу наданий до суду першої інстанції містив описку та замість: «написання позовної заяви та підготовка необхідних документів (доказів) для суду» необхідно вважати вірним - «написання пояснення від 26.10.2018 року та та підготовка необхідних документів (доказів) для суду», уточнений розрахунок долучено до апеляційної скарги, проте, колегія судів не може прийняти його до уваги, оскільки він не був досліджений місцевим судом при постановленні оскаржуваного додаткового рішення. Наведене, не може бути оцінено як дійсна описка, оскільки повністю змінює суть розрахунку, що може істотно вплинути на суть самого додаткового рішення, що є неприпустимим. 

Інші доводи апеляційних скарг не містить нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовими рішеннями без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову при цьому, вірно вирішивши питання розподілу судових витрат.
З огляду на те, що рішення суду відповідають вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає. 

У судовому засіданні представник позивача адвокат Дубинка Ю.С. звернулася з клопотанням щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1500,00грн., надавши попередньо письмову заяву про компенсацію вказаних судових витрат, їх попередній розрахунок, договір про надання правничої допомоги від 12.02.2020 року, детальний опис робіт, виконаних адвокатом по вказаному договору від 13.02.2020 року, рахунок №06 від 12.02.2020р. та квитанцію на вказану суму.
З урахуванням вищевикладеного клопотання представника позивача про компенсацію витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.270, 368, 375,382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» та апеляційну скаргу представника позивача- адвоката Дубинки Юлії Сергіївни, - залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 4 вересня 2019 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 5 грудня 2019 року, - залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» на користь ОСОБА_1 1500,00 (одна тисяча п`тсот) грн.. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:                                                                 Т.О. Кривчун

СУДДІ:                                                                         С.М. Бондаревська

О.В. Чумак