ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер справи 766/23407/18                                           Головуючий в 1 інстанції Ус О.В.
Номер провадження 22-ц/819/380/20                                         Доповідач Орловська Н.В.

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                                          Орловської Н.В.,
суддів:                                                              Майданіка В.В.,
Семиженко Г.В.,
секретар                                                Литвиненко В.О.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 02 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кристалбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс», про визнання зобов`язання припиненим,

В С Т А Н О В И В :

       27 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк», третя особа ТОВ «Дисплей Плюс» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором від 31.03.2008р., укладеним між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є відповідач.
       В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 31 жовтня 2008р. між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений споживчий кредит. 
Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 30.04.2014р., яке набуло чинності 10.07.2014р., на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто солідарно на його користь з ОСОБА_1 , як позичальника, та поручителя ТОВ «Дисплей Плюс» кредитну заборгованість в сумі 34 094.52 дол. США, еквівалентних 321404,63 грн.
Після зміни строку виконання кредитного зобов`язання, з часу направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредиту, Банк втратив право нарахування і стягнення відсотків та неустойки за цим зобов`язанням. Проте, двічі здійснив донарахування відсотків та пені станом на 3.11.2015р. та 20.12.2016р. Оскільки відповідач заперечує факт припинення дії Кредитного договору від 31.03.2008р. просив визнати кредитне зобов`язання припиненим.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20 травня 2019 року замінено відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником АТ «Кристал Банк» ( а.с.130).
       Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 2 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
       Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що кредитне зобов`язання у валюті кредиту позичальником не виконано, а тому відсутні правові підстави для визнання кредитного зобов`язання припиненим.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд не врахував правових висновків Верховного Суду України у постанові від 2.12.2015р.( провадження №6-1707 цс15 та №6-249цс15) про те, що після зміни строку виконання зобов`язання всі наступні платежі, передбачені графіком погашення кредиту не мають правового значення , а тому вважає, що обов`язок повернути кредит обмежений часом нарахування до дострокової вимоги 14.01.2014р.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Акціонерного товариства «Кристалбанк», посилається на безпідставність її доводів та вважає рішення суду законним і обґрунтованим. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст.367 ЦПК України, апеляційним судом встановлені такі обставини.
31.03.2008р. укладений між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство  «Кристалбанк», укладений кредитний  договір на підставі якого позичальник 1.04.2008р.  отримав споживчий кредит у розмірі 60 000 доларів США строком  його повернення  до 30.03.2018р. 
Вказане кредитне зобов`язання забезпечено порукою ТОВ «Дісплей –Плюс» на підставі договору поруки від 31.03.2008р., укладеного поручителем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».
У зв`язку із невиконанням позичальником кредитного зобов`язання та наявною заборгованістю, на адресу ОСОБА_1 та поручителя ТОВ «Дисплей-Плюс» направлена письмова вимога про дострокове повернення кредитної заборгованості, проте вказана вимога не була вручена та залишена без задоволення. Позовна заява щодо стягнення достроково заборгованих за кредитним зобов`язанням сум подана до суду 5.03.2014р.
Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 30.04.2014р., яке набуло законної сили 10.07.2014р., встановлено факт порушення позичальником ОСОБА_1 та поручителем ТОВ «Дисплей-Плюс» кредитних зобов`язань та достроково стягнута солідарно сума заборгованості на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
Суд визначив характер  грошового  зобов`язання  та встановив,  що станом на 16 лютого 2014р. заборгованість становить 34 094,52  дол. США, еквівалентних 321 405,63 грн. та складається із: суми  кредиту 31 767,24  дол. США , еквівалентної  299 466,59 грн., відсотків - 2125,12 дол. США, еквівалентних 20 033,29 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту -973,33 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків – 932,41  грн., а тому дійшов висновку, що стягненню підлягає сума боргу саме у іноземній валюті, еквівалент якої встановлений за офіційним курсом у національній грошовій одиниці станом на час ухвалення судового рішення ( 1дол.США= 9,43 грн.)  ( а.с.9-13).
Встановлені наведеним рішенням суду обставини в силу ч.4 ст.82 ЦК України не підлягають доведенню у справі, яка розглядається.
За вказаним рішенням суду виконавчий лист № 667/1645 про стягнення із боржника ОСОБА_1 боргу 321 405,63 грн. виданий 08.08.2014р. та переданий на примусове виконання.
Згідно постанови державного виконавця від 03.10.2014р. виконавче провадження закінчено на підставі в.8.ч.1 ст.49 Закону «Про виконавче провадження» ( а.с.158).
У відповідності до положень ст. 526 та 599 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов`язання припиняються виконанням проведеним належним чином.
Згідно ч.1 ст. 30 Закону України від 05.04.2001р. № 2346Ш « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.
Отже, правовий режим іноземної валюти на території України не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання у відповідності до ст. 533 ЦК України передбачають, що у випадку коли зобов`язання визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках та порядку і на умовах, встановлених законом.
Постановою ВП ВС від 04.07.2018р. у справі № и764\12665\14-ц, провадження № 14-134 цс18 відступила від правової позиції ВСУ щодо особливості звернення стягнення на кошти боржника у іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті ( ст. 49 п.8 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-Х1У), викладених у подібних правовідносинах у постанові від 13.09.2017р. № 6-1445 цс17 та зазначила, що у статті 53 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» закріплено особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті.
У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів у іноземній валюті із визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума у іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконання рішення суду.
За наявними у матеріалах справи відомостями, облік сплачених позивачем коштів на погашення боргу в перерахунку на іноземну валюту за курсом станом на час здійснення платежу, обліковані на особовому рахунку, та з врахуванням офіційного курсу НБУ залишок несплаченого боргу за вказаним кредитом складає 6 898,7дол. США.
Як убачається зі змісту позовної заяви, пояснень позивача та представника ТОВ «Дісплей-Плюс» наявність такої заборгованості ними заперечена із тих підстав, що Банком станом на 3.11.2015р. та 20.12.2016р нараховані відсотки та пеня після зміни ним строку дострокового повернення.
Проте, жодних доказів на підтвердження здійснення кредитором таких нарахувань позивач не надав, тоді як із матеріалів справи вбачається, що останнє нарахування відсотків за користування кредитом здійснено Банком в межах строку виконання кредитного зобов`язання 27.01.2014р.
Крім того, судом встановлено та визнано сторонами у ході апеляційного розгляду справи, що у виконавчому провадженні починаючи із серпня по жовтень 2014р. позичальником виплачена сума заборгованості у національній грошовій одиниці без врахування курсу до грошової одиниці у валюті кредиту станом на час фактичного повернення боргу, який за курсом НБУ становив 13грн. за 1 дол.США.
У ході розгляду справи позичальник та поручитель вказаних розрахунків не заперечували та не надали належних і допустимих доказів виконання кредитного зобов`язання у валюті та розмірі, встановленому на час фактичного виконання кредитного зобов`язання, та розрахунку із стягувачем.
Враховуючи наявність невиплаченої частини основного зобов`язання за кредитним договором, а також за відсутності підстав, передбачених ст.599 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у визнанні основного кредитного зобов`язання ОСОБА_1 припиненим. 
Неприйнятними є доводи апеляційної скарги щодо порушення судом ст. 263 ЦПК України, неправильного застосування судом норм матеріального права, внаслідок не врахування ним правової позиції ВСУ у постанові від 2.12.2015р., №6-1707цс15 та 6-249цс15 щодо наслідків порушення кредитного зобов`язання та зміни строку його дострокового виконання, оскільки останні не є тотожними із правовідносинами, що є предметом дослідження у справі, яка розглядається.
Враховуючи, що справа розглянута із дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для її задоволення і скасування рішення суду відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Дата складення повного судового рішення 20.02.2020р.

Головуючий                                ______________                        Н.В.Орловська

Судді:                                        ______________                        В.В.Майданік

                                       ______________                        Г.В. Семиженко