Справа № 308/13157/16-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

         17 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.
з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду про відмову у забезпечення доказів, постановлену 13 листопада 2019 року головуючим суддею Бенца К.К. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Реєстраційна служба виконавчого комітету Ужгородської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору міни недійсним та визнання права власності на квартиру, –

встановив:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В свою чергу ОСОБА_1 звернулася у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору міни недійсним та визнання права власності на квартиру.

У процесі розгляду справи, ОСОБА_1 подала до суду клопотання про витребування у приватного нотаріуса Єгер Н.Д. доказів, а саме повного пакету документів, які були надані ОСОБА_2 для оформлення договору міни №548 від 27 квітня 2016 року. Клопотання обґрунтовано тим, що вона не має можливості самостійно надати вказані докази суду, які мають значення для вирішення її зустрічного позову.
Також, ОСОБА_1 заявлено клопотання про виклик в судове засідання свідка ОСОБА_3 , який склав висновок про оціночну вартість майна.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.11.2019 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів у даній справі, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 13.11.2019 року. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні доказів, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів є неконкретизованим. Стосовно виклику свідка, то судом вказано, що заявником не вказано місця проживання чи місця роботи свідка та обставини, які він може підтвердити.

З даного приводу слід зазначити наступне.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Відповідно до приписів ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.
У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Вказаними нормами врегульовано порядок подання та вирішення клопотань про витребування доказів та виклик свідка.

Натомість інститут забезпечення доказів врегульований приписами ст.ст. 116-119 ЦПК України.

Так, згідно зі ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Відповідно до ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається в тому числі обґрунтування необхідності забезпечення доказів. За подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Статтею 118 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви. Оскарження ухвали про забезпечення доказів не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи. Ухвала про забезпечення доказів (крім забезпечення доказів шляхом допиту свідків, призначення експертизи, огляду доказів) є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Із аналізу даних норм слідує, що хоча забезпечення доказів здійснюється в тому числі й шляхом витребування доказів та допиту свідків, водночас даний інститут цивільного процесу має відмінності від витребування доказів та виклику свідка у порядку ст.ст. 84, 91 ЦПК України.

Зокрема, процесуальний механізм забезпечення доказів, в тому числі шляхом їх витребування чи виклику свідка, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази (що можливо в порядку ст.ст.84, 91 ЦПК України), які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Також, слід враховувати, що на відміну від витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України та виклику свідка згідно ст. 91 ЦПК України, подання заяви про забезпечення доказів підлягає оплаті судовим збором, відповідна ухвала може бути оскаржена, однак таке оскарження не зупиняє її виконання.

Отже, ототожнення забезпечення доказів із витребуванням доказів та викликом свідка у порядку ст.ст.84, 91 ЦПК України є неприпустимим.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася до суду саме із заявою про витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України, а не про забезпечення доказів. Це слідує зокрема зі змісту такої заяві, у якій жодним чином не вказано, що такі докази можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, а тому є необхідність у забезпеченні таких доказів. Така заява подана саме як спосіб отримання доказів (ст. 84 ЦПК України), без необхідності запобігання їх можливій втраті в натурі. Відтак, таку заяву не можна жодним чином розцінювати як заяву про забезпечення доказів. 

Щодо заяви про виклик свідка, то така не подавалася в письмовій формі, а була проголошена усно в судовому засіданні, що унеможливлює її оцінку з точки зору ст. 116 ЦПК України. 

А отже, стверджувати, що заява про виклик свідка була подана позивачем в порядку забезпечення доказів також не можна.

Натомість, як слідує з резолютивної частини оскаржуваної ухвали, судом вирішувалося дане питання саме в порядку забезпечення доказів, хоча таких вимог заявником не заявлялося.

Вказане свідчить про те, що судом першої інстанції порушено порядок вирішення даного питання, а отже, ухвалу суду слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду даного питання до суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 368, 374, 376, 381-384, апеляційний суд, –

постановив:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 13 листопада 2019 року про відмову у забезпечення доказів скасувати, та направити справу для продовження розгляду заяв ОСОБА_1 про витребування доказів та виклик свідка до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 20 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді