ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 р. 	Справа № 520/10178/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бенедик А.П.,
Суддів: Донець Л.О. ,  Гуцала М.І. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Бабаєв А.І.) від 19.12.2019 року (повний текст рішення складено 19.12.2019 року)  по справі №520/10178/19
за позовом            ОСОБА_1 
до           Новобаварського районного відділу Державної міграційної служби у місті Харкові, Державної установи "Харківський слідчий ізолятор"
про           визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Новобаварського районного відділу Державної міграційної служби у місті Харкові, Державної установи "Харківський слідчий ізолятор", в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Новобаварського районного відділу Державної міграційної служби у місті Харкові та зобов`язати вклеїти фотографію до паспорту громадянина України, а у разі неможливості видати новий;
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" та зобов`язати виконувати передбачені законом дії, що сприятимуть вклеюванню фотографії до паспорта громадянина України, або видачі нового паспорту.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачами, на думку позивача, допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду заяв про вклеювання фотографії до паспорту громадянина України, а у разі неможливості видання нового.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав      апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року та ухвалити нове, яким визнати бездіяльність відповідачів протиправною та зобов`язати Новобаварсьий районний відділ Державної міграційної служби у місті Харкові видати паспорт громадянина України, а Державну установу "Харківський слідчий ізолятор"  сприяти у видачі паспорту громадянина України та виконувати необхідні для цього дії.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Вказує, що позивачем подавались заяви щодо вклеювання фото або видачі паспорту за обставин, які були викладені в позовній заяві, проте подальша їх доля йому не відома. Вважає, що на даний час через бездіяльність відповідачів позбавлений можливості реалізації своїх прав, як громадянина України.
Відповідач, Державна установа "Харківський слідчий ізолятор", надав письмовий відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Відповідач, Новобаварський районний відділ Державної міграційної служби у місті Харкові, правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційною скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що позивач відбуває покарання у вигляді позбавлення волі та перебуває у Харківському слідчому ізоляторі.
Разом з позовною заявою позивач надав заяви від 01.08.2019 року адресовані Новобаварському районному відділу Державної міграційної служби у місті Харкові та начальнику Державної установи "Харківський слідчий ізолятор", в яких зазначено, що позивачу стало відомо про перебування паспорту у адміністрації СІЗО і всупереч нормам закону до нього не було вклеєно фотографію у зв`язку з досягненням 25-річного віку. Вказано, що через це паспорт позивача є не дійсним. Зазначено, що у зв`язку з тим, що позивач збирається поступити на навчання до Міжрегіональної академії управління персоналом йому потрібен документ, що посвідчує його особу. Просив роз`яснити порядок вклеювання фото та оформлення паспорту громадянина України у випадку позбавлення волі. Також, позивач просив вклеїти фото до його паспорта громадянина України, або у разі неможливості, видати йому новий паспорт та надати відповідь в письмовій формі.
Державною установою "Харківський слідчий ізолятор" під час розгляду справи у суді першої інстанції надано довідку від 17.12.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримується в державній установі «Харківський слідчий ізолятор». Вказано, що на всі звернення адресовані на ім`я начальника державної установи «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_1 отримував відповіді у письмовому вигляді відповідно з діючими нормативно - правовими актами. Зазначено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року № 1769/5 «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», - скарги, заяви і клопотання, викладені письмово, адресовані адміністрації СІЗО, реєструються в журналі прийому ув`язнених і засуджених з особистих питань і доповідаються начальнику СІЗО, який вживає заходів щодо їх розгляду та перевірки або надання роз`яснень по суті. Відповідь на письмову скаргу (заяву) ув`язненого і засудженого надається у письмовому вигляді у десятиденний строк та оголошується цим особам під розписку, яка долучається до їх особових справ. Зазначено, що відповідно до журналу прийому ув`язнених і засуджених з особистих питань керівництвом установи та керівниками структурних підрозділів корпусу № 2 - заява від 01.08.2019 року від ОСОБА_1 на ім`я начальника державної установи «Харківський слідчий ізолятор», щодо вклеювання фото та оформлення паспорту не поступала (а.с. 44).
Також, згідно довідки Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" від 17.12.2019 року повідомлено, що позивач через відділ по контролю за виконанням судових рішень 01.08.2019 року звернення до Новобаврської міграційної служби не подавав (а.с. 43). 
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не розгляду його заяв від 01.08.2019 року, звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на не встановлення факту подачі позивачем заяв від 01.08.2019 року до відповідачів, порушення відповідачами прав позивача судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).
Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.
Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.
Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.
Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв`язку зі зверненням у компетентний державний орган).
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №504/4148/16-а, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України   має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Згідно з частиною першою   статті 1 Закону №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон №5492-VI), суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим   Законом   документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
За частиною першою   статті 13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим   Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.
Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт "а" пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI).
Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 5   ст. 14 Закону № 5492-VI, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Згідно з частинами першою   статті 21 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
На виконання положень частини другої статті   15   та абзацу другого частини другої статті   21 Закону №5492-VI, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №302, якою затвердив: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
За змістом пункту 2 Постанови № 302, із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:
- з 1 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією   постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого   Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII;
- з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією   постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією   постановою.
Пунктом 3 Постанови № 302 встановлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією   постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано. Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією   постановою.
Відповідно до п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затвердженого постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 року, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто; особі, яка досягла 14-річного віку та яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу, - через уповноважену особу адміністрації відповідної установи чи закладу (далі - уповноважена особа).
Згідно п. 10 вищевказаного Порядку, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).
Положеннями п.п.13, 14 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затвердженого постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 року встановлено, що для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.
До заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт: 1) ім`я особи (прізвище, власне ім`я та по батькові особи, яка є громадянином України, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить); 2) дата народження; 3) місце народження (держава, область, район/місто , селище/село) ; 4 ) стать; 5) дата та підстави набуття громадянства; 6) унікальний номер запису в Реєстрі (у разі наявності); 7) відцифрований образ обличчя особи; 8) відцифрований підпис особи (крім осіб, які в установленому законом порядку визнані недієздатними). Підпис осіб з фізичними вадами вноситься за їх бажанням. Підпис осіб, які відбувають покарання в установах виконання покарань або перебувають на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу, а також осіб, які не можуть пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - вноситься із застосуванням засобів Реєстру шляхом сканування; 9) відомості про внесення до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, засобів електронного цифрового підпису; 10) відомості про згоду на внесення до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, відцифрованих відбитків пальців рук; 11) місце проживання із зазначенням адреси (держава, область, район/місто, селище/село, вулиця, номер будинку, корпусу, квартири); 12) номер контактного телефону заявника та/або адреса електронної пошти; 13) реквізити документа, на підставі якого оформляється паспорт; 14) відомості про законного представника особи чи уповноважену особу (ім`я, дата народження, реквізити документа, що посвідчує особу, та документа, що підтверджує її повноваження); 15) додаткова змінна інформація (відомості про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків або повідомлення про відмову від його прийняття (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття зазначеного номера та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу); 16) відомості про сплату адміністративного збору або про звільнення від його сплати; 17) дата заповнення заяви-анкети.
Таким чином, дії суб`єкта владних повноважень щодо прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду звернення є формою активної поведінки, що направлена на реалізацію владних управлінських функції даного суб`єкту.
В свою чергу, підставою для вчинення дій є відповідна заява особи, подана уповноваженому органу в установленому порядку.
Доказів звернення із письмовою заявою позивачем не надано та матеріали справи не містять.
При цьому, пунктом 3.14 розділу VII Наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року № 1769/5 «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» встановлено, що скарги, заяви і клопотання ув`язнених та засуджених, викладені письмово, адресовані адміністрації СІЗО, реєструються в журналі прийому ув`язнених і засуджених з особистих питань і доповідаються начальнику СІЗО.
Згідно наданою Державною установою "Харківський слідчий ізолятор"під час розгляду справи у суді першої інстанції  довідкою вказано, що позивач через відділ по контролю за виконанням судових рішень 01.08.2019 року звернення до Новобаврської міграційної служби не подавав. Також, відповідно до журналу прийому ув`язнених і засуджених з особистих питань керівництвом установи та керівниками структурних підрозділів корпусу № 2 - заява від 01.08.2019 року від позивача на ім`я начальника державної установи «Харківський слідчий ізолятор», щодо вклеювання фото та оформлення паспорту не поступала.
На підставі викладеного, з огляду на не встановлення факту подачі позивачем заяв від 01.08.2019 року до відповідачів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності у відповідачів встановленого законом обов`язку їх розгляду.
Згідно ч.4 ст. 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи вказані норми, колегія суддів не приймає в якості належних та допустимих доказів додані позивачем до апеляційної скарги заяви, оскільки вказані докази не надавались під час розгляду справи у суді першої інстанції, а позивач не повідомив підстав та не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:                                     1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);                                     4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вказані позивачем обставини не є пасивною поведінкою суб`єкта владних повноважень, яка могла б бути пов`язана з невиконанням останнім дій, які повинні були і могли бути вчинені в силу покладених на відповідачів обов`язків і згідно з чинним законодавством України, що в свою чергу несло б негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року по справі №520/10178/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.П. Бенедик 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.О. Донець    М.І. Гуцал