ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 618/143/19

Провадження № 22-ц/818/868/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Коваленко І.П.

суддів             - Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач:  ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне підприємство сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО»,

третя особа: Дворічанська районна державна адміністрація Харківської області.

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Приватного підприємства сільськогосподарської виробничої фірми «АГРО», третя особа: Дворічанська районна державна адміністрація Харківської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, за апеляційною скаргою Приватного підприємства сільськогосподарської виробничої фірми «АГРО» на рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Буніним Є.О., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства сільськогосподарської виробничої фірми «АГРО», третя особа: Дворічанська районна державна адміністрація Харківської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позов мотивовано тим, що під час реалізації своїх прав як власника земельної ділянки, а саме укладення договору оренди, їй стало відомо, що існує вже зареєстрований договір оренди земельної ділянки б/н від 15 січня 2014 року з ПП СВФ «Агро». Проте, вона договір оренди земельної ділянки б/н від 15 січня 2014 року з ПП СВФ «Агро» не укладала та відповідно не підписувала, її волевиявлення на укладення цього договору відсутнє, що свідчить про грубе порушення норм Закону України «Про оренду землі» та ЦК України. 

В зв`язку з цим просила суд визнати договір оренди земельної ділянки площею 4,9957 га, кадастровий номер 6321882500:06:000:0028, б/н від 15 січня 2014 року, укладений між ПП СВФ «Агро» та нею недійсним; витребувати з користування у ПП СВФ «Агро» вказану земельну ділянку на користь позивача; вирішити питання про судові витрати.

Представник позивача  ОСОБА_1  – ОСОБА_2 в судове засідання суду першої інстанції не з`явився, надав заяву, в якій просив суд справу розглядати за відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також надав до суду заяву про збільшення розміру судових витрат, в якій просив стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 1536,80грн та суму витрат, пов`язаних із проведенням судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 6594,00 грн.

Представник відповідача ПП СВФ «Агро» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову. Окрім того, зазначив, що висновок експерта виконаний з грубим порушенням вимог процесуального законодавства, а тому викликає сумніви у правдивості його висновків.

Представник третьої особи - завідувач сектору державної реєстрації Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області Горделян А. О. в судове засідання також не з`явився, надав заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. 

Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі без номеру від 15 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП СГ ВФ «АГРО», відносно земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,9957га, яка розташована на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області, кадастровий номер 6321882500:06:000:0028.

Зобов`язано ПП СГ ВФ «АГРО» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,9957га, кадастровий номер 6321882500:06:000:0028.

Стягнуто з ПП СГ ВФ «АГРО» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1536,80грн. та суму витрат, пов`язаних із проведенням судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 6594грн., всього суму в розмірі 8130,80грн.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ПП СГ ВФ «АГРО» звернулось на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову  ОСОБА_1 – відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання позивача про те, що вона не підписувала спірний договір не відповідають обставинами справи. У договорі оренди землі в графі «реквізити та підписи сторін» містяться підпис орендодавця – ОСОБА_3 .

Спірний договір виконується обома сторонами понад чотири роки. Факт існування договірних відносин між сторонами підтверджується довідкою про нарахування та виплату орендної плати, довіреністю позивача про виплату орендної плати відповідачем.

Судом не було встановлено дати з якої позивач довідався про порушення свого права.

Згідно довідки №7 від 25 березня 2019 року позивач отримував орендну плату від відповідача ще у 2014 році. Позивачем вказана обставина не спростована.

Висновок експерта є одним із видів доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 210999 від 12 серпня 2005 року, виданого на підставі розпорядження голови Дворічанської райдержадміністрації від 12 січня 2005 року № 5, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,9957 га, яка розташована на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області, КСП «Хвиля Революції», кадастровий номер земельної ділянки – 6321882500:06:000:0028.

15 січня 2014 року між ПП СГ ВФ «АГРО» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі відповідно до якого остання передала в оренду ПП СГ ВФ «Агро» земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 4,9957 га ріллі, кадастровий № 6321882500:06:000:0028, яка знаходиться на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області строком на 10 років, у порядку на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до акта приймання – передачі об`єкта оренди б/н від 15 січня 2014 року ОСОБА_1 передала, а ПП СГ ВФ «Агро» прийняв земельну ділянку площею 4,9957 га, кадастровий № 6321882500:06:000:0028. Земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку і має 8 поворотних точок.

15 січня 2014 року  ОСОБА_1 та ПП СГ ВФ «Агро» склали акт про визначення меж земельної ділянки площею 4,9957 га, кадастровий № 6321882500:06:000:0028, в натурі (на місцевості) із земель приватної власності, яка розташована на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області.

Положеннями ст.ст.,626, 627, 638, 640, ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Так, згідно положень ст.ст.1, 3, 4, 6, 13, 14, 15, 16 «Про оренду землі», в редакції, що діяла на час укладання спірного договору, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди (частина четверта статті 124 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Виходячи з аналізу вище вказаних норм права, правом передачі в оренду земельної ділянки наділений власник такої земельної ділянки.

У позовній заяві  ОСОБА_1 посилається на те, що вищевказаний договір оренди земельної ділянки б/н від 15 січня 2014 року з ПП СВФ «Агро» вона не укладала та відповідно не підписувала, її волевиявлення на укладення цього договору відсутнє, у зв`язку з чим просить визнати його недійсним та зобов`язати відповідача повернути її спірну земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Однією з таких вимог, передбаченою ч. 3 ст. 203 ЦК України, є те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, згідно висновку комісійної судово-почеркознавчої експертизи, складеного 08 серпня 2019 року, підписи від імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі від 15 січня 2014 року кадастровий №6321882500:06:000:0028, розташовані на звортній стороні другого аркуша в рядках: «підпис /Груднина Н.І./» - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються в т.ч. висновками експертів.

Отже, в момент вчинення правочину сторонами також не було дотримано вимог ч.3 ст. 203 ЦК України – волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Оскільки оспорюваний договір був укладений в порушення вимог Закону України «Про оренду землі», ст.124 ЗК України та ст.ст.203, 626, 638 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про наявність підстав для визнання його недійсним.

Посилання ПП СГ ВФ «АГРО» на те, що висновок експерта є необґрунтованим та таким, що суперечить матеріалам справи колегією суддів не приймаються.

Будь-яких клопотань щодо призначення у справі повторної експертизи відповідачем ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді не заявлялось.

Що стосується вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння колегія зазначає наступне. 

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеними.

Як вбачається із матеріалів справи предметом договору оренди землі від 15 січня 2014 року була належна позивачці земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 4,9957 га ріллі, кадастровий № 6321882500:06:000:0028, яка знаходиться на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області строком на 10 років, про витребування якої вона просила.

Відповідачем не заперечується той факт, що вказана земельна ділянка перебуває у його користуванні.

Оскільки спірний договір визнаний судом недійсним, нерухоме майно за цим договором безпідставно перебуває у користуванні ПП СВФ «Агро» і його слід витребувати на користь позивача.

Що стосується вимог в частині стягнення з відповідача витрат пов`язаних з проведення судової почеркознавчої експертизи, то колегія зазначає наступне.

Згідно положень ч.1, п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Матеріали справи свідчать, що позивачем при поданні позовної заяви було сплачено 1536,80грн. судового збору; вартість витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи № 12113 від 08 серпня 2019 року, проведеної судовим експертом ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса, становить 6594грн., та сплачена позивачем відповідно до квитанції № 0.0.1414763463.1 від 19 липня 2019 року.

За таких обставин судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто 1536,80грн. судового збору за подання позовної заяви та 6594грн. витрат на проведення експертизи.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни рішення, яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства сільськогосподарської виробничої фірми «АГРО» – залишити без задоволення.

Рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2019 року – залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 05 лютого 2020 року.

Головуючий -        І.П. Коваленко

Судді -        А.І. Овсяннікова 

       І.С. Сащенко