Справа № 459/3779/18                                Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д. 
Провадження № 22-ц/811/3156/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       25 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                                       суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 серпня 2019 року в складі судді Новосада М.Д. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів,-
встановила:
У грудні 2018 року позивачка  ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом доОСОБА_1 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів, просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 14.12.2018 до повноліття дитини. 
Вимоги обґрунтовувала тим, що шлюб з відповідачем зареєстровано 07.04.2007 року. Від подружнього життя у них народився син. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та відсутність взаєморозуміння. Почуття поваги і любові між ними втрачено, примирення неможливе. Відповідач коштів на утримання дитини добровільно не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище, при цьому працює на шахті та має постійний дохід, інших осіб на утриманні немає. Просила позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 серпня 2019 року позов задоволено.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Сокальським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівської області, актовий запис № 46 – розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 14.12.2018 року до повноліття дитини.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп..
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп..
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання
Рішення суду в частині стягнення аліментів оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає рішення в цій частині незаконним та необґрунтованим, оскільки суд не в повній мірі проаналізував матеріальне право та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. 
Звертає увагу на те, що вирішуючи питання розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції керувався лише нормами матеріального права, які відповідають за те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не надавши оцінки відзиву на позовну заяву та доданим до нього доказам, фактично проігнорувавши документи подані відповідачем.
Зокрема, не заперечує щодо сплати аліментів, однак не в такому розмірі, як стягнув суд, оскільки такий розмір, на його переконання, є занадто великим, а отримані кошти позивачка буде використовувати у власних цілях.
Покликаючись на обставини щодо місця праці та свого середнього заробітку зазначає, що аліменти будуть стягуватися в розмірі 6000 грн., відтак буде змушений сплачувати аліменти у розмірі 2,5 від розміру прожиткового мінімуму на дитину, що перевищує розмір прожиткового мінімуму на дитину, який визначений законом.
Крім цього зазначає, що допомагає синові матеріально завжди, купує одяг, шкільний інвентар, іграшки та інші речі, вважає, що розмір аліментів на рівні 1/6 у даному випадку буде достатнім, щоб купити дитині харчі.
Стверджує, що суд першої інстанції не врахував ч. 2 ст. 182 СК України, яка рекомендує визначення розміру аліментів на рівні прожиткового мінімуму.
Просить змінити рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 серпня 2019 року в частині стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 14.12.2018 року до повноліття дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу місцевий суд виходив з того, що сімейне життя в сторін не склалось, позивач зазначає, що почуття любові та поваги між ними втрачено, сім`я існує лише формально, тому врахувавши умови проживання сторін та взаємовідносин у шлюбі, небажання продовжувати шлюб, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася, поновлена бути не може.
Щодо вимог про стягнення аліментів суд зазначив, що виходячи з принципів розумності та справедливості, взявши до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини, суд прийшов переконання про необхідність стягнення з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, що є найменшим гарантованим розміром аліментів необхідним для утримання дитини, починаючи з часу звернення з позовом до його повноліття.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Зважаючи на те, що рішення суду відповідач ОСОБА_1 оскаржує виключно в частині стягнення з нього аліментів, колегія суддів за правилами статті 367 ЦПК України рішення суду в іншій частині не перевіряє.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого. 
Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Судом встановлено, що з 07.04.2007 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАЦС реєстраційної служби Сокальського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 46 (а.с. 4).
Від подружнього життя у сторін є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , актовий запис № 104 (а.с. 105).
Тобто, відповідач ОСОБА_4 записаний батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Звертаючись з позовними вимогами про стягнення аліментів позивачка ОСОБА_2 свої доводи зводила до того, що на момент пред`явлення позову між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання сина, який проживає з нею, однак її коштів не достатньо для всього необхідного, відповідач коштів на утримання сина не надає.
Подаючи відзив на заявлені позовні вимоги та фактично частково визнаючи такі, відповідач зазначав, що згідний сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки від свого заробітку, звертав увагу на відрахування податків із своєї заробітної плати та те, що аліменти у розмірі, якому просить стягнути позивачка, перевищують розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Зазначені обставини є і основним мотивом відповідача в контексті незгоди з оскаржуваним рішенням та заперечення вимог позивачки ОСОБА_2 .
Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України. 
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.
Так, з матеріалів справи беззаперечно слідує, що подаючи позовну заяву у даній справі ОСОБА_2 зазначила своє місце проживання: АДРЕСА_1 , подаючи клопотання про призначення розгляду справи в режимі відеоконференції остання зазначає, що проживає в АДРЕСА_2 . 
В матеріалах справи знаходиться копія Довідки-Характеристики учня Конотопської гімназії Конотопської міської ради Сумської області ОСОБА_3 № 90 від 13.03.2019, з якої слідує, що з син сторін з 14 січня 2019 року навчається в Конотопській гімназії, старанний, відповідальний, наполегливий, навчання контролює мама ОСОБА_2 , підтримує зв`язок з класним керівником, бере участь у житті класного колективу (а.с. 43).
Наведене безспірно свідчить про те, що син сторін ОСОБА_3 проживає за адресою проживання його матері, що не спростовано у справі належними та допустимими доказами та свідчить про наявність у позивачки права на аліменти на утримання дитини.
Таким чином, врахувавши принцип диспозитивності цивільного судочинства та право матері на отримання аліментів (протилежні докази в матеріалах справи відсутні), місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 , як батько, зобов`язаний утримувати свою дитину, тому за відсутності згоди між сторонами з цього приводу, стягнув аліменти на її утримання в судовому порядку.
Пред`явлення позивачкою позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дитину, на даний час зазначене підтверджується тим, що відповідач заперечує розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції.
Щодо розміру (частки) аліментів, які стягнуто судом, колегія суддів виходить із такого. 
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
Стаття 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Згідно довідки про доходи відповідач ОСОБА_1 працює в ПАТ «Шахта Надія» з серпня 2017 року, обіймає посаду заступника начальника ВіТБ по БВР, посадовий оклад 11410,00 грн. (а.с. 31).
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць є мінімальним гарантованим розміром аліментів визначених законом та відповідає вимогам СК України. 
Покликання відповідача про надіслання коштів у відповідних розмірах позивачці, які хоч і не підтверджені належними доказами, зазначених обставин не спростовують, оскільки відповідач, як батько має обов`язком піклуватися та утримувати свого малолітнього сина.
Таким чином, на думку колегії суддів, стягнутий розмір аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину та покращить належні умови для життя дитини.
В цьому контексті колегія суддів враховує те, що відповідач ОСОБА_1 фактично частково погоджується із заявленими вимогами в цій частині та зазначає про добровільне виконання ним свого обов`язку, при цьому у даному спорі на підставі встановлених судами фактичних обставин справи вирішується питання про примусове стягнення відповідних платежів з метою реалізації гарантованих законом зобов`язань батьків щодо обов`язку утримувати дітей. 
Доказів непосильності сплати аліменти у визначеному судом розмірі, відповідач ОСОБА_1 апеляційному суду, не подав.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 серпня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк