П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4153/19	

Головуючий в 1 інстанції: Соколенко О.М.
Місце та час укладення судового рішення « 11:23», м.Одеса
Повний текст судового рішення складений 12.12.2019р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного підприємства «Таврія Плюс» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Таврія Плюс» до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,  - 

В С Т А Н О В И В:

11.07.2019р. приватне підприємство (надалі - ПП) «Таврія Плюс» звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови від 25.06.2019р. №КВ1102/1721/АВ/МГ/ФС-411 про накладення штрафу у розмірі 3129750грн., за порушення ч.ч.1, 2 ст.107 КЗпП України, а саме не проведення у подвійному розмірі плати працівникам чи ненадання працівникам додаткового вихідного дня за роботу у святкові і неробочі дні.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що суб`єктом владних повноважень здійснено інспекційне відвідування підприємства без належних на те підстав, та висновки інспектора праці щодо порушення ПП «Таврія Плюс» законодавства про працю є необґрунтованими, оскільки не ґрунтуються на дійсних обставинах та належних доказах.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2019р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів  вважає, що вона підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.05.2019р. до Головного управління Держпраці у Київській області надійшла заява про проведення перевірки Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс» з питань дотримання трудового законодавства. /т.1 а.с.162-166/
Наказом Головного управління Держпраці у Київській області від 27.05.2019р. №2602 «Про проведення інспекційного відвідування Філія «Київська» ПП «Таврія Плюс» призначено проведення інспекційного відвідування на предмет додержання законодавства про працю Філією «Київська» ПП «Таврія Плюс», юридична адреса: просп. Оболонський, 21Б, м. Київ, 04205. Інспекційне відвідування провести з 28 травня по 10 червня 2019 року. /т.1 а.с.161/
В період з 28.05.2019р. по 10.06.2019р. інспектором праці, на підставі направлення на здійснення інспекційного відвідування від 28.05.2019р. №1102, проведено захід державного нагляду (контролю) у вигляді інспекційного відвідування Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс». /т.1 а.с.48, 167/
Так, вимогою про надання документів від 28.05.2019р. №1721, зобов`язано керівника Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс» у строк до 10:00 03.06.2019р. надати документи для проведення інспекційного відвідування згідно переліку. /т.1 а.с.177-117а/
За результатом проведеного заходу державного нагляду (контролю) у вигляді інспекційного відвідування Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс» складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 10.06.2019р. №КВ1102/1721/АВ, яким встановлено порушення позивачем ч.ч.1, 2 ст.53 КЗпП України, а саме в січні, березні, квітні 2019р. працівники працювали напередодні святкових днів (6 січня 2019р., 7 березня 2019р., 27 квітня 2019р.) повний робочий день без скорочення на годину; ч.ч.1, 2 ст.107 Кодексу законів про працю України, а саме в січні, березні, квітні 2019р.  працівники працювали в святкові дні (1, 7 січня 2019р., 8 березня 2019р., 28 квітня 2019р.), а відповідні виплати у подвійному розмірі працівникам не здійснено та не надано жодному із них додатковий вихідний день. /т.1 а.с.168-175/ 
Крім того, приписом про усунення виявлених порушень від 10.06.2019р. №КВ1102/1721/АВ зобов`язано керівника Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс» у строк до 09.08.2019р. усунути виявлені порушення. /т.1 а.с.60-61/
Листом Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс» від 19.06.2019р. №274 направлено до Головного управління Держпраці у Київській області заперечення на акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 10.06.2019р. №КВ1102/1721/АВ. /т.1 а.с.63/
Листом Головного управління Держпраці від 18.06.2019р. №43/2/19/9749 повідомлено Філію «Київська» ПП «Таврія Плюс» про те, що розгляд справи щодо вирішення питання про накладення штрафу  за порушення законодавства про працю, передбачених абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України відбудеться о 10:40 25.06.2019р. Вищезазначене повідомлення отримане позивачем 24.06.2019р. /т.1 а.с.8, 66-67, 205/
Постановою від 25.06.2019р. №КВ1102/1721/АВ/МГ/ФС-411 Головним управлінням Держпраці у Київській області накладено на Філію «Київська» ПП «Тавря Плюс» штраф у розмірі 3129750грн. за порушення ч.ч.1, 2 ст.107 КЗпП України, а саме за те, що в січні, березні, квітні 2019р. працівники працювали в святкові дні, а відповідні виплати у подвійному розмірі працівникам не здійснено, або не надано жодному із них додаткового вихідного дня. /т.1 а.с.68-69/
Вищезазначену постанову вручено 25.06.2019р. представнику ПП «Таврія Плюс». /т.1 а.с.68-69/
Не погоджуючись з вищезазначеною постановою про накладення штрафу за порушення трудового законодавства  позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до положень  ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №96 (надалі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до п.4 Положення №96, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування; складає у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про такі правопорушення і накладає адміністративні стягнення; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.
Згідно пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, зокрема, і через Головне управління Держпраці у Київській області.
Так, процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначалася Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017р. №295, яку постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019р. у справі №826/8917/17 визнано нечинною.
Слід зазначити, що Головне управління Держпраці у Київській області у наказі на проведення інспекційного відвідування, у відповідному направленні, в акті перевірки, в оскаржуваній постанові не посилалося на Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017р. №295, як на нормативно-правовий акт, яким він керувався при призначенні та здійсненні заходу державного нагляду (контролю) у вигляді інспекційного відвідування.
Разом з тим, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі – Закон №877-V).
Відповідно до ч.4, 5 ст.2 Закону України «Про основні засади державного контролю (нагляду) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Зазначені у ч.4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
З аналізу абз.3 ст.1 Закону №877-V вбачається, що заходи державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про охорону праці можуть бути як плановими, так і позаплановими та здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.         
Позапланові заходи державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про охорону праці відповідно до ч.1 ст.6 Закону №877 здійснюються Держпраці за наявності, зокрема, такої підстави, як звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.
Згідно ч.3 ст.6 Закону №877-V, суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Отже, на заходи контролю з питань державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення розповсюджується лише ч.3 ст.6 Закону               №877-V в частині вчинення необхідних дій для проведення заходу, яка визначає, що суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Відповідно до ч.5 ст.7 Закону №877-V перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).
Крім того, згідно  вимог ч.1 ст.12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована  Законом України №1985-IV  (1985-15) від 08.09.2004р., інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і у будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке інспектується.        
Відповідно до ч.2 ст.12 Конвенції, у разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику,    якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.
Як вбачається з матеріалів справи, інспектор праці діяв на підставі наказу Головного управління Держпраці у Київській області від 27.05.2019р. №2602 «Про проведення інспекційного відвідування Філія «Київська» приватного підприємства «Таврія Плюс», направлення від 28.05.2019р. №1102, відповідного службового посвідчення, а тому мав всі правові підстави для проведення інспекційного відвідування позивача.
Так, уповноваженою особою Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс», а саме заступником керуючого Філією «Київська» ПП «Таврія Плюс», отримано копію направлення на здійснення інспекційного відвідування від 28.05.2019р. №1102, тобто його ознайомлено з підставами проведення інспекційного відвідування, що підтверджується його підписом, а тому дотримано вимоги Закону №877-V. /т.1 а.с.167/
Наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017р. №1338, який був чинний на момент проведення заходу державного контролю та складання акту інспекційного відвідування, та яким керувався відповідач, затвердженого форму акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю.
За результатом проведеного заходу державного нагляду (контролю) у вигляді інспекційного відвідування Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс» складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 10.06.2019р. №КВ1102/1721/АВ, який отриманий позивачем 12.06.2019р. /т.1 а.с.8, 168-176/
Крім того, оскільки ч.1 ст.6 Закону №877-V передбачено, що суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом, позивач, у разі відсутності, за його твердженням, у відповідача підстав для проведення інспекційного відвідування, мав можливість скористатись таким правом.
Однак, позивач допустив посадових осіб відповідача до здійснення інспектування відвідування.
Частиною 4  ст.265 КЗпП України  передбачено, що штрафи, зазначені у частині 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2    ст.265 КЗпП України та ч.2-7 ст.53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17.07.2013р. №509                                           (надалі - Порядок №509).
Відповідно до п. 2 Порядку 509 штрафи накладаються Головою управління Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про не оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Відповідно до п.3-7 Порядку 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).
Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держпраці, його заступниками, але не більше ніж на 10 днів.
Про розгляд справи її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яке залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його проінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Так, 18.06.2019р. позивачу направлено повідомлення про розгляд справи щодо вирішення питання про накладення штрафу  від 18.06.2019р. №43/2/19/9719, яке отримано позивачем 24.06.2019р. /т.1 а.с.8/
25.06.2019р. відповідачем винесена оскаржувана постанова про накладення на позивача штрафу, тобто, справу розглянуто з дотриманням п`ятнадцятиденного строку з дня прийняття рішення про її розгляд.
Постановою від 25.06.2019р. №КВ1102/1721/АВ/МГ/ФС-411 накладено на Філію «Київська» ПП «Таврія Плюс» штраф у розмірі 3129750грн. за порушення ч.ч.1, 2 ст.107 КЗпП України, а саме за те, що в січні, березні, квітні 2019р. працівники працювали в святкові дні, а відповідні виплати у подвійному розмірі працівникам не здійснено, або не надано жодному із них додатковий вихідний день.
Відповідно до абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.
Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені ч.1 цієї статті та КЗпП України, є мінімальними державними гарантіями.
Відповідно до ч.1 ст.50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.
Згідно з ч.1 ст.52 КЗпП України для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.     
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.67 КЗпП України при п`ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день. Загальним вихідним днем є неділя.
Згідно з ч.1 ст.71 КЗпП України робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті.
Залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається в таких виняткових випадках: 1) для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій і негайного усунення їх наслідків; 2) для відвернення нещасних випадків, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, загибелі або псування майна; 3) для виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота підприємства, установи, організації в цілому або їх окремих підрозділів; 4) для виконання невідкладних вантажно-розвантажувальних робіт з метою запобігання або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення.
Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
Статтею 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.73 КЗпП України встановлено такі святкові дні: 1 січня - Новий рік, 7 січня і 25 грудня - Різдво Христове, 8 березня - Міжнародний жіночий день, 1 травня - День праці, 9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги), 28 червня - День Конституції України, 24 серпня - День незалежності України, 14 жовтня - День захисника України. Робота також не провадиться в дні релігійних свят: Пасха, Трійця.
У дні, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допускаються роботи, припинення яких неможливе через виробничо-технічні умови (безперервно діючі підприємства, установи, організації), роботи, викликані необхідністю обслуговування населення. У ці дні допускаються роботи із залученням працівників у випадках та в порядку, передбачених статтею 71 цього Кодексу (ч.3 ст.73 КЗпП України).
Згідно з ч.4 ст.73 КЗпП України робота у зазначені дні компенсується відповідно до статті 107 цього Кодексу.
Відповідно до ст.107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.
Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.
На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.
Порядок застосування на підприємствах підсумованого обліку робочого часу визначено Методичними рекомендаціями щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затвердженими наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 19.04.2006р. №138 (надалі - Методичні рекомендації).
Згідно п.3 Методичних рекомендацій, при підсумованому обліку робочого часу робота працівників регулюється графіками роботи (змінності), які розробляються роботодавцем і погоджуються з виборним органом первинної профспілкової організації, а в разі його відсутності можуть бути передбачені в колективному договорі.
Графіки роботи (змінності) розробляються таким чином, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин, передбаченого ст. 50 та  51 КЗпП України.
Пунктом 6 Методичних рекомендацій встановлено, що обліковий період охоплює робочий час і години роботи у вихідні і святкові дні, години відпочинку. Щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, встановлена графіком, може коливатися протягом облікового періоду, але загальна сума годин роботи за обліковий період має дорівнювати нормі робочого часу в обліковому періоді.
Відповідно до п.11 Методичних рекомендацій у разі підсумованого обліку робочого часу робота у святкові та неробочі дні (ст.73 КЗпП України) за графіком включається в норму робочого часу за обліковий період, установлену на підприємстві. Години роботи, що перевищують цю норму, вважаються надурочними і оплачуються в подвійному розмірі. Тому під час підрахунку надурочних годин у випадку підсумованого обліку робочого часу робота у святкові і неробочі дні, проведена понад установлену на підприємстві норму робочого часу, за обліковий період не враховується, оскільки вона вже оплачена в подвійному розмірі.
Згідно ч.2 ст.65 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника.
Відповідно до листа Мінсоцполітики від 09.12.2014р. N922/13/155-14 «Щодо компенсації за роботу у святкові (неробочі), вихідні дні» спосіб компенсації роботи у вихідний день (надання іншого дня відпочинку чи підвищена оплата) визначається за угодою сторін трудового договору в наказі про залучення працівника до роботи у вихідний день. Підвищеній оплаті у подвійному розмірі підлягає робота у вихідний день, якщо вона не компенсована наданням іншого дня відпочинку. Робота у святкові та неробочі дні (стаття 73 КЗпП України) також підлягає компенсації відповідно до ст.107 КЗпП України. Оплата праці за роботу у вихідний, святковий та неробочий день працівникам, які одержують місячний оклад, провадиться у розмірі одинарної годинної або денної ставки понад оклад, якщо робота у вихідний, святковий, неробочий день провадилася у межах місячної норми часу і в розмірі подвійної годинної або денної ставки понад оклад, якщо робота провадилась понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у вихідний, святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку. Ця норма статті 107 КЗпП України використовується у випадку, коли робота у святковий, неробочий день не включається до норми робочого часу.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Отже, як вбачається з викладеного, робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. 
Як вбачається з акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 10.06.2019р. №КВ1102/1721/АВ наступні працівники Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс» працювали у святкові дні 01.01.2019р., 07.01.2019р., 08.03.2019р. та 28.04.2019р., а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 . В порушення вимог ч.ч.1, 2 ст.107 КЗпП України в січні, березні, квітні 2019р. працівники працювали в святкові дні, а відповідні виплати у подвійному розмірі працівникам не здійснено та не надано жодному із них додатковий вихідний день /т.1 а.с.53-54/
Разом з тим, ПП «Таврія Плюс» стверджує, що ним не вчинялось порушень ст.ст.72, 73, 107 КЗпП України, оскільки за згодою працівників за відпрацьовані ними святкові дні їм були надані інші вихідні дні, тому подвійної оплати праці в такому разі не проводилося.
На підтвердження вищезазначеної позиції позивачем надано до суду накази Філії «Київська» ПП «Таврії Плюс» від 21.12.2018р. №9, від 06.03.2019р. №1, від 26.04.2019р. №2, згідно яких, працівникам, які працювали у святкові дні (01.01.2019р., 07.01.2019р., 08.03.2019р., 28.04.2019р) надано інший день відпочинку згідно ст.72-73 КЗпП України.
Згідно додатків до вищезазначених наказів, працівники, які працювали у відповідні світкові дні надали згоду на надання іншого дня відпочинку, що підтверджується їх особистими підписами. /т.1 а.с.74-84/
Як вбачається з журналу реєстрації наказів з основної діяльності Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс» за період з 05.01.2018р. по 14.06.2019р., накази від 21.12.2018р. №9, від 06.03.2019р. №1, від 26.04.2019р. №2 були зареєстровані. /т.1 а.с.71-73/
Тобто, відповідними працівниками висловлене власне бажання щодо визначення іншого дня відпочинку (замість святкового), що підтверджується підписами таких працівників у додатках до вищезазначених наказів.
Крім того, копії наказів Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс» від 21.12.2018р. №9, від 06.03.2019р. №1, від 26.04.2019р. №2 надавалися підприємством Головному управлінню Держпраці у Київській області разом із запереченнями на акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 10.06.2019р. №КВ1102/1721/АВ.
Тобто, на момент накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про працю, суб`єкт владних повноважень знав про наявність наказів підприємства про надання працівникам іншого дня відпочинку. /т.1 а.с.63/
Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.73 КАС України передбачено, що належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування, а згідно ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.ч.1-2 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  ст.78  цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, в ході інспекційного відвідування інспектором праці жодний із працівників Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс»: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , опитаний не був, будь-яких пояснень, заяв, скарг щодо порушення норм працевлаштування, оплати праці, надання відпочинку від вказаних працівників як до перевірки, так й під час перевірки, розгляду справи в суді не подавалося, що на думку судової колегії, при наявності наказів по підприємству про надання відпочинку вказаним працівникам, є основоположним та єдиним доказом дотримання позивачем норм законодавства про працю.  
Однак, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в ході інспекційного відвідування зосереджено було увагу не на встановлені фактичних обставин щодо можливого порушення трудових прав працівників підприємства, шляхом їх особистого опитування та беззаперечного встановлення порушень норм праці щодо оплати та відпочинку працівників, а на встановлені можливих порушень при складенні документів підприємством щодо організації трудової діяльності працівників, що не є фактичним дійсним порушенням прав працівників на відпочинок.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем дотримано вимоги ст.107 КЗпП України, оскільки наказами Філії «Київська» ПП «Таврія Плюс» від 21.12.2018р. №9, від 06.03.2019р. №1, від 26.04.2019р. №2 працівникам, які працювали у святкові дні, за їх бажанням, надані інші дні відпочинку, та від них не поступало з цього приводу будь-яких скарг чи заяв, а тому оскаржувана постанова від 25.06.2019р. №КВ1102/1721/АВ/МГ/ФС-411 про накладення на позивача штрафу у розмірі 3129750грн. є протиправною та підлягає скасуванню.
Слід також зазначити, що Верховна Рада України 12.12.2019р. ухвалила, а 31.01.2020р. Президент України підписав Закон України від 12.12.2019р. №378-ІХ «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», який 01.02.2020р. був опублікований в «Голосі України №20/2020».
Даним Законом суттєво зменшений розмір штрафних санкцій, та ч.2 абз.5 ст.265 КЗпП України викладено в такій редакції: «недотримання мінімальних гарантій в оплаті праці – у двократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення», замість десятикратного такого розміру.
В пояснювальній записці до Закону зазначається, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016р. №1774 було запроваджено необґрунтовано високі штрафні санкції за порушення норм законодавства про працю. Запровадження таких розмірів штрафних санкцій стало катастрофічним для роботодавців України, в тому числі для фізичних осіб-підприємців, спричинивши хвилю припинення підприємницької діяльності. В існуючих економічних умовах, застосування таких високих штрафних санкцій до представників малого та середнього бізнесу означає автоматичне банкрутство та закриття бізнесу. Разом з тим, штрафні санкції, передбачені трудовим законодавством України мають нести превентивний, а не каральний характер.
Саме тому, нині, прийнято законодавцем обґрунтоване рішення щодо зменшення тиску на осіб, які виконують працю найманих осіб шляхом зменшення штрафів за порушення норм трудового законодавства України. Зменшення економічно необґрунтованих штрафних санкцій за порушення норм трудового законодавства України та припинення процесу ліквідації малого та середнього бізнесу в Україні визнано необхідним у зв`язку з застосуванням нищівних за своїм розміром штрафних санкцій.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
Оскільки суд першої інстанції при вирішенні справи неповно дослідив обставини справи та помилково застосував норми матеріального закону, тому рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає скасуванню.
Згідно ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.6 вищезазначеної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності стягнення з суб`єкта владних повноважень на користь позивача судових витрат у загальному розмірі 48025грн., а саме судового збору сплаченого за подання даного адміністративного позову у розмірі 19210грн. згідно платіжного доручення від 10.07.2019р. №10754 та за подання апеляційної скарги у розмірі 28815грн. згідного платіжного доручення від 18.12.2019р. №115918.
Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Таврія Плюс» задовольнити, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 25.06.2019р. №КВ1102/1721/АВ/МГ/ФС-411 про накладення на Філію «Київська»  ПП «Таврія Плюс» штрафу у розмірі 3129750грн.
Стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області (код ЄДРПОУ 39794214, адреса: 04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10) на користь приватного підприємства «Таврія Плюс» судові витрати згідно квитанцій    від 10.07.2019р. №10754, від 18.12.2019р. №115918  у загальному розмірі 48025 (сорок вісім тисяч двадцять п`ять) грн.
          Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	  	Крусян А.В.	
Судді	      	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.