Справа № 419/2106/16-ц 
Провадження № 22-ц/810/1059/19 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року        Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                        Назарової М.В.,
суддів:                        Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,
учасники справи: позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 
на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 листопада 2019 року, ухваленого Новоайдарським районним судом у складі: судді Мартинюка В.Б. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»(далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до  ОСОБА_4  про стягнення заборгованості за кредитним договорому розмірі 54207,84 грн, який мотивувало тим, що відповідачка  ОСОБА_5 відповідно до укладеного договору № б/н від 06 серпня 2007 року отримала кредит у розмірі 13000 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка належним чином не виконала зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 31.05.2016 року за нею утворилась заборгованість в сумі 54207,84 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки та судові витрати в сумі 1378 грн.
Відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, та складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідачка в порушення умов кредитного договору не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 
Оскільки відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 серпня 2007 року в сумі 54207,84 грн, з яких: 12998 грн – заборгованість за кредитом, 38052,32 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 2557,52 грн штраф (процентна складова), судові витрати у розмірі 1378 грн.
Заочним рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 05 серпня 2016 позовні вимоги Банку були задоволені.
За заявою відповідачки про перегляд заочного рішення ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 01 серпня 2019 зазначене судове рішення було скасоване, а справа була призначена до судового розгляду.
Від відповідачки надійшли заперечення проти позову позивача, в яких зазначено, що у позові позивача не зазначена процентна ставка, а тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023- XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.
Крім того Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року був введений мораторій на нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики, тому нарахування та стягнення з відповідача штрафів та пені слід визнати необґрунтованим.
Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 листопада 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 06.08.2007 року № б/н у сумі 12998 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 21420,07 грн, а також судовий збір в сумі 1154, 52 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання банком умов кредитного договору щодо надання позичальнику кредитних коштів, а також отримання позичальником кредиту саме у вказаному в кредитному договорі розмірі та валюті, що свідчить про невиконання позивачем обов`язку щодо доказування обґрунтованості його вимог. Відсутність кредитної справи з відповідними оригіналами кредитного договору, касових документів унеможливлює зробити висновок про відповідність розміру заборгованості відповідачки перед банком за вказаним кредитним договором, а також відповідність встановленого часу з якого відповідачка почала порушувати умови договору, правильність нарахування заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом та пені за вказані порушення, на які йдеться посилання в позовній заяві.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 54207,84 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1378 * 100 = 137800 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що підписана відповідачкою анкета-заява, згідно якої базова процентна ставка за кредитним лімітом становить 3 % на місяць із розрахунку 360 днів на місяць, тому стягненню підлягає сума непогашеного тіла кредиту в сумі 12998 грн, а оскільки позивачкою відсотки за користування кредитом нараховані в межах строку кредитування та враховуючи встановлений договором розмір відсоткової ставки 36 %, доказів належного виконання зобов`язання по сплаті кредиту відповідачкою надано не було, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 21420,07 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею, комісією та неустойки (штрафів), суд першої інстанції, установивши обставини того, що відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.
Судом встановлено, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем суду надано заяву № б/н від 06 серпня 2007 року ОСОБА_6 (далі - відповідачка) про отримання кредитного ліміту у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії Кредитної картки, номер картки НОМЕР_1 , вказана заява власноруч підписана ОСОБА_6 та копію паспорту відповідачки (а.с. 10 зв.).
Наведене свідчить як про укладення у належній формі кредитного договору між сторонами, так і про погодження його умов – платності та строку.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Відповідно до заяви позичальника сторони погодили плату за користування кредитними коштами у розмірі 3% на місяць, тобто 36 % річних, що позичальник підтвердив власним підписом.
З наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.08.2007 року, укладеного між сторонами, вбачається порушення позичальником ОСОБА_7 взятих на себе зобов`язань за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач розраховує станом на 31.05.2016 року у розмірі 54207,84 грн, з яких: 12998 грн – заборгованість за кредитом, 38052,32 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 2557,52 грн штраф (процентна складова).
Помилкові доводи апеляційної скарги правильних висновків суду в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором від 06.08.2007 року № б/н у сумі 12998 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 21420,07 грн за період з 06 серпня 2007 року по 31 грудня 2012 року не спростовують, оскільки про існування між сторонами кредитного договору свідчить такий письмовий доказ як власноруч підписана відповідачкою заява як різновид письмової форми кредитного договору, в якій погоджено суттєві умови такого договору: ціна та платність.
На спростування цього доказу відповідачкою не надано жодного доказу, тому її посилання на відсутність саме оригіналу кредитного договору не може бути взято до уваги.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві ОСОБА_1 від 12 липня 2007 року процентна ставка зазначена у розмірі 3 % на місяць (а.с. 10).
Разом з тим, у наданому банком розрахунку процентів їх розмір змінюється та визначений у розмірах: 36 %, 30%, 34,80 %, 43,20 % на прострочену заборгованість (а.с. 4-9), що не відповідає закону, який діяв на час такого збільшення.
Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року було зокрема визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 16 жовтня 2011 року.
Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки 36 % та формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом складає за період з 06 серпня 2007 року по 31 грудня 2012 року 21420,07 грн (12998, 00 грн (заборгованість за тілом кредиту) ) х 36 % / 360 /днів х 1648 днів).
Тому суд правильно визначився як із розміром відсоткової ставки 36 % та вважав доведеним розмір відсотків за користування кредитом в межах строку кредитування та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 21420,07 грн, а загальні доводи апеляційної скарги про неперевірення судом правильності нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом без наведення власних розрахунків та без зазначення, в чому саме полягає неправильність розрахунків суду, не спростовують останніх.
Що стосується висновків суду про відмову у стягненні штрафів, пені та комісії, то жодних доводів в цій частині апеляційна скарга не містить.
З урахуванням зазначеного вище, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого було ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. 

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Дата складення повного тексту постанови – 04 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді: