РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року
м. Рівне

Справа № 2-3613/10
Провадження № 22-ц/4815/68/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., 
секретар судового засідання – Ковальчук Л. В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
позивач – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року у складі судді Харечка С. П., постановлену в м. Рівне, дата складання повного тексту ухвали невідома,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2010 року задоволено заяву представника позивачів про забезпечення позову у вищевказаній справі та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно належне ОСОБА_3 , зокрема на будинок АДРЕСА_1 . Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 червня 2010 року частково скасовано заходи забезпечення позову та знято арешт з 1/2 частини будинку  АДРЕСА_2 .  Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 червня 2010 року позов ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  до неї про стягнення заборгованості задоволено повністю, та це рішення виконане нею добровільно, і, відповідно, примусового виконання через уповноважені органи ДВС не проводилось. Зважаючи на те, що з моменту набрання рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29.06.2010 року у справі №2-3613/10 пройшло 9 років і рішення нею виконано добровільно, вважає, що заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Рівненського міського суду від 31 березня 2010 року необхідно скасувати.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. 

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ст. 158 ЦПК України, яка встановлює право суду скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, та обґрунтована тим, що до клопотання про скасування заходів забезпечення позову не долучено доказів виконання рішення суду, а також відсутні докази, що майно, щодо якого заявниця просить скасувати арешт, належить а праві власності саме їй, а не іншій особі.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги заяви позивачів про те, що рішення суду було виконане в добровільному порядку та заборговані кошти були їм сплачені. У своїй заяві позивачі вказали, що у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду ними не пред`являвся виконавчий лист до органів державної виконавчої служби, а також зазначили, що жодних претензій до відповідача не мають. Звертає увагу, що позивачі у своїй заяві позивачі вказали адресу реєстрації, долучили копії паспортів та ідентифікаційних номерів, що дозволяє встановити їх особу, а тому відповідні посилання в оскаржуваній ухвалі суперечать матеріалам справи. Доводить, що тягар надання доказів добровільного виконання нею рішення суду є надмірним. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувала справа № 2-3613/10 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

31 березня 2010 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області задоволено заяву представника позивачів про забезпечення позову у вищевказаній справі та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_3 , зокрема на будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 червня 2010 року частково скасовано заходи забезпечення позову та знято арешт з майна: 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 червня 2010 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

За положеннями ч. 3, ч. 6 ст. 154 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення рішення по суті спору, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, 
який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі
закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів 
забезпечення позову. 

Як видно з матеріалів справи, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Рівненського міського суду 31 березня 2010 року в повному обсязі не скасовувалися після вирішення спору по суті.

Частиною 1 ст. 158 ЦПК України встановлено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 червня 2010 року не видавався. Відповідач ОСОБА_3 добровільно виконала рішення суду, сплативши на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборговані кошти в повному обсязі, що останні письмово підтвердили у своїй заяві від 29.07.2019р. (а.с. 85). У зазначені заяві позивачі також вказали, що ними не пред`являвся виконавчий лист до виконання, і що будь-які претензії щодо стягнення коштів за договором до ОСОБА_3 у них відсутні.

Матеріали справи також містять копії паспортів позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в яких вказано місце проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 96-99), що дозволяє ідентифікувати цих осіб як позивачів у справі № 2-3613/10, та спростовує протилежний висновок місцевого суду.

Цивільно-процесуальним законодавством України передбачено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. В даному ж випадку рішення по суті позовних вимог вже ухвалене та, більш того, виконане, а тому відпала необхідність у існуванні заходів забезпечення позову.

Скасування заходів забезпечення позову належить відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує. 

Як встановлено судом, відповідач у справі ініціює скасування заходів забезпечення позову, і проти такого скасування не заперечує і позивачі.

Заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. 

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з порушенням норм процесуального права, які регулюють порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову, судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення із скасуванням оскаржуваної ухвали та ухваленням нової постанови про скасування заходів забезпечення прозову, вжитих ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2010 року.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність  висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року скасувати.

Клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, а саме: арешт на будинок АДРЕСА_1 та арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), вжиті ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2010 року по справі № 2-3613/10 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 січня 2020 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Боймиструк С. В.

                                                                       Гордійчук С. О.