ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року                                                                                                      
м. Київ
 
справа № 204/9248/18
провадження № 51-6153 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого судді                               ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря 
судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                              ОСОБА_5 ,
засудженого                                ОСОБА_6 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року стосовно 
                                                           ОСОБА_6 ,
                                                           ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя  

АДРЕСА_1 ,
 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
13 листопада 2019 року Дніпровський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив йому покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 13 березня 2019 року, знаходячись біля під`їзду будинку № 3 на вул. Світлова у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, незаконно придбав психотропну речовину метамфетамін у великому розмірі, загальною масою 4,4241 г, знайшовши пакет зі 150 полімерними трубочками зі вмістом цієї речовини, зберігав її без мети збуту для власного вживання та перемістив у лісосмугу, що поблизу с. Карпівка Широківського району Дніпропетровської області, де того ж дня був затриманий працівниками поліції, а вказана психотропна речовина – вилучена.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить його змінити в частині призначеного покарання та застосувати положення ст. 75 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що вирок суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам КПК України, оскільки при призначенні покарання суд не врахував у достатній мірі усіх обставин, що пом`якшують покарання, та даних про його особу.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений підтримав подану касаційну скаргу, просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити їх без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями частин 1, 2 статті 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК України в касаційній скарзі засудженим не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, то вони заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За матеріалами кримінального провадження, прокурор,не погоджуючись із вироком суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 у частині призначеного покарання через безпідставне, на його думку, застосування положення ст. 75 КК України, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити новий вирок, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Суд апеляційної інстанції задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 у частині призначеного покарання й ухвалив у цій частині новий вирок. 
Як убачається з його мотивувальної частини, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його суспільну небезпечність, доповідь органу пробації, наявність обставини, що пом`якшує покарання – щирого каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про його особу. 
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції обґрунтовано обрав ОСОБА_6 покарання саме у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, підстав визначити інші вид та розмір покарання не вбачається.  
Водночас під час касаційного провадження Суд дійшов висновку про те, що конкретні обставини справи, дані про особу ОСОБА_6 (є особою молодого віку, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює, позитивно характеризується, займається спортом, має міцні соціальні зв`язки) та доповідь органу пробації, дають підстави вважати, що виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Таким чином, вирок суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_6 підлягає зміні, а його касаційна скарга – задоволенню. 
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_6 змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного за ч. 2 ст. 309 КК України покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та згідно з вимогами ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на нього такі обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                          ОСОБА_3