Справа № 453/1027/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л. 
Провадження № 22-ц/811/3857/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 лютого 2020 року                                                                                                                   м.Львів 
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – судді: Ванівського О.М.
суддів: Мельничук О.Я., Шеремети Н.О., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в :

23 серпня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" звернулось у Сколівський районний суд Львівської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 29.12.2018 року між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та відповідачем було укладено договір позики в електронній формі № НОМЕР_1 на суму 1 400,00 грн. строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,8% від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 1,8 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п. 1.2 цього договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 Договору. Відповідач не виконував своїх зобов`язань зі сплати боргу, в зв`язку з чим заборгованість за вказаним договором станом на 19.08.2019 року становить 13 005,60 грн., з яких: 1 400,00 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 5 921,60 грн. - заборгованість за відсотками, 5 684,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, представник ТОВ "ВЕЛЛФІН" просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за договором позики, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00грн.
Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 681975 від 29.12.2018 року задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, код ЄДРПОУ 39952398) заборгованість за договором позики в сумі 2180 (дві тисячі сто вісімдесят) гривень 80 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 1400,00 грн. та заборгованості за відсотками - 780,80 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, код ЄДРПОУ 39952398) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 322 (триста двадцять дві) гривні 73 копійки.
Рішення суду оскаржив позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" .
Апелянт категорично не погоджується з винесеним заочним рішенням суду від 07.10.2019 року у справі № 453/1027/19 (провадження № 2/453/429/19), оскільки вважає, що дане заочне рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права та на підставі висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 29.12.2018 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та  ОСОБА_1  було укладено Договір позики № 681975 в електронній формі.
Відповідно до п. 1.1 Договору позики, позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачених договором, грошові кошти в позику в сумі 1 400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, визначені договором, зазначені у п. 1.5 цього договору.
Згідно п. 1.3 Договору позики, строк позики за цим Договором складає 30 (тридцять) днів, позика має бути повернута згідно Графіку рахунків (додаток до Договору) до 28.01.2019 року.
З п. 1.5 Договору позики вбачається, що строк та проценти за користування позикою за Договором позики обчислюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах:
-1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою:
-1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього Договору.
Позивач виконав умови Договору позики перерахувавши на картковий рахунок Відповідача кошти в сумі 1 400.00 грн.
Доказів неотримання грошових коштів Відповідачем до суду першої інстанції не надано.
ТОВ «ВЕЛЛФ1Н» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів та зареєстроване у реєстрі фінансових установ за № 16103225 розпорядженням Нацкомфінпослуг № 2606 від 27.10.2015 року (належні докази містяться в матеріалах судової справи № 453/1027/19 (провадження № 2/453/429/19).
Діяльність небанківських фінансових установ регулюється нормами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». «Положенням про здійснення небанківськими фінансовими установами фінансового моніторингу в частині надання ними фінансової послуги», затвердженої Постановою Правління НБУ 15.09.2016 року № 388 та іншими, та на них не поширюється дія «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22. яка згідно п. 1.2 встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.
Так, в порядку, встановленому п. 1.4 Договору позики. Позивачем перерахована повному обсязі сума позики в сумі 1 400, 00 грн. на картковий рахунок Відповідача, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» № 52/08 від 19.08.2019 року, що міститься в матеріалах судової справи № 453/1027/19 (провадження № 2/453/429/19), що в розумінні чинного законодавства України, яке регулює порядок здійснення переказу коштів небанківськими фінансовими установами, є належним та допустимим доказом в підтвердження перерахування Позивачем грошових коштів Відповідачу.
В той же час, підстави відхилення інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» № 52/08 від 19.08.2019 року, як належного та допустимого доказу в підтвердження перерахування Відповідачу коштів в оскаржуваному заочному рішенні суду першої інстанції не зазначено, факт перерахування Позивачем коштів на рахунок Відповідача не спростовано та ним не заперечувався.
Відповідач прийняті на себе зобов`язання за Договором позики належним чином не виконав, що встановлено довідкою про заборгованість та детальним розрахунком заборгованості наданим Позивачем.
Отже, слід зазначити, що Відповідач за своєю волею обрав Позикодавця (Апелянта) в якості Позичальника та уклав Договір позики № 681975 від 29.12.2018 року.
Вказаний Договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства, про що зазначив суд першої інстанції в мотивувальній частині заочного рішення від 07.10.2019 року у справі № 453/1027/19 (провадження № 2/453/429/19.
В п. 7.2. Договору позики, Відповідач підтвердив. що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил програми лояльності. текст яких розміщено на сайті позикодавця.
Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Порушення Відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК У країни, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого виникла заборгованість перед Позивачем.
У зв`язку з цим. станом на 19.08.2019 року загальна сума заборгованості Позичальника (Відповідача) перед Позикодавцем (Позивачем) за вказаним Договором позики та всіма нарахованими відсотками згідно нього становить 13 005,60 грн.. що включає в себе: заборгованість за основною сумою: 1 400,00 грн.: заборгованість за відсотками: 5 921,60 грн.: заборгованість за простроченими відсотками: 5 684.00 грн.
Таким чином, встановлено наявність між сторонами кредитних правовідносин, факт порушення Відповідачем зобов`язань за договором та наявність заборгованості, яка підтверджуються довідкою про заборгованість за Договором позики, що міститься в матеріалах судової справи № 453/1027/19 (провадження №2/453/429/19).
Разом з тим, слід зазначити, що висновок суду першої інстанції з приводу часткового задоволення позовних вимог на підставі ст. 536 ЦК України в якій встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства, не відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.
Позивачем додано до позовної заяви договір позики, згідно якого 29.12.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та Відповідачем було укладено договір позики № 681975, Позивач надав Відповідачу грошові кошти в розмірі 1 400,00 грн. Ініціатива укладення договору позики в цілому надходила від Відповідача, що підтверджується наступним. На момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувався «Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті Відповідача https; crcditup.com.ua (надалі - Правила). Згідно п. 4.1, п. 4.2 Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.
Пунктом 7.5 Договору позики вбачається, що позичальник підтверджує, що отримав від позикодавця до укладення договору інформацію, вказану в ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», про що засвідчив своїм електронним підписом у договорі позики. Також, згідно п. 7.2 Договору позики, уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщено на Сайті Позикодавця.
Апелянт (Позивач) також не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні стягнення з Відповідача на його користь наявної заборгованості за відсотками та за простроченими відсотками, що виникли за Договором позики, а саме: заборгованість за відсотками: 5 921.60 грн.. та заборгованість за простроченими відсотками: 5 684.00 грн., що виникли, на думку суду першої інстанції, поза межами погодженими сторонами Договору позики строку кредитування.
З п. 1. 5.2 Договору позики вбачається, що у разі, якщо Позичальник (Відповідач) не повернув суму процентів у строк встановлений пунктом 1.3 Договору позики, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 Договору позики, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу Позикодавця, доведену до Позичальника (Відповідача) шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, Позичальник (Відповідач) зобов ’язаний сплатити 2 (два) проценти від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником (Відповідачем) коштів на погашення позики та належиш на дату погашення платежів.
Отже, Відповідач підписавши Договір позики погодився повністю з усіма його умовами, зобов`язаний був їх виконувати поза межами строку кредитування незалежно від спливу строку на умовах, що чітко визначені, погоджені та підписні між обома сторонами в п. 1.5.2 Договору позики.
Тому посилання суду першої інстанції на правову позицію, яка висловлена у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12, у цивільній справі № 310/11534/13-ц, у цивільній справі № 202/4494/16-ц з приводу наслідків в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню є хибними та не тотожними обставинами справи та розрахунками за позовом ТОВ «ВЕЛЛФІН» до Відповідача.
Враховуючи наведене, позивач просив скасувати заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області у справі № 453/1027/19 (провадження № 2/453/429/19) повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із врахуванням наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН", суд першої інстанції, виходив з того, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 1 400,00 грн. та відсотків в розмірі 780,80 грн. нарахованих в межах строку дії укладеного між сторонами договору позики № 681975 від 29.12.2018 року є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки такі кошти були фактично отримані, використані позичальником та не повернуті позивачу. Відмовляючи у стягненні 5 921,60 грн. - заборгованості за відсотками та 5684,00 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`являв. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Судом встановлено, що 29.12.2018 року між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 681975.
Відповідно до умов договору позики, відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок (банківська картка) було надано позику в розмірі 1 400 грн., строком на 30 календарних днів зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 50грн. за перший день користування позикою; 1,8 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.3 Договору.
Правила надання грошових коштів у позику ТОВ "ВЕЛЛФІН" визначають порядок і умови надання грошових коштів у позику. Правила розміщені на веб-сайті позивача, вони є загальнодоступними та являють собою публічну оферту ТОВ "ВЕЛЛФІН" до укладення договору позики. Правила є невід`ємною частиною Договору позики.
Відповідно до умов Розділу 4 Правил відповідач акцептував оферту, здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті ТОВ "ВЕЛЛФІН", із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому відповідачу було перераховано грошові кошти.
Позивач зазначив, що на підставі заповненої відповідачем заявки від 29.12.2018 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до умов договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1 400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 30 днів.
Відповідач взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконав, у зв`язку з чим у останнього станом на 19.08.2019 року заборгованість становить 13 005,60 грн., з яких: 1400,00 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 5 921,60 грн. - заборгованість за відсотками, 5 684,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Згідно із  ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до  ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно із ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 цього Закону "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі – частина 2 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію".
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Встановлені колегією суддів фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ "ВЕЛЛФІН" перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 
Встановлено, що 29 грудня 2018 року відповідач у порядку, встановленому пунктами 4.1, 4.2. Правил надання  коштів у вигляді позики, оформив на сайті ТОВ "ВЕЛЛФІН" заявку для отримання позики у розмірі 1400 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних  банківської картки, на яку просить перерахувати кошти.
ТОВ «ВЕЛЛФІН», через оператора послуг платіжної інфраструктури Platon на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1400 грн., що підтверджується повідомленням від 19.08.2019 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ "ВЕЛЛФІН" технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору доручення №ПБ624/05 від 25.05.2016р..(а.с.48-52)
Між сторонами досягнуто  згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до укладеного між сторонами договору позики № 681975 від 29 грудня 2018 року позичальник ОСОБА_1 отримала кошти у розмірі 1400 грн.  на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів.(а.с.36-45)
Доказом підтвердження отримання коштів є лист від оператора послуг платіжної інфраструктури Platon від 18.08.2019р., у якому зазначається сума коштів, номер картки, марка картки, дата та час проведення транзакції, код авторизації, номер транзакції в системі.(а.с.47)
Пунктом 1.5 договору позики передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: розмір основних процентів складає: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3. цього договору.
Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до умов цього договору та графіку розрахунків - пункт 3.1. договору.
Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 28.01.2019р. в сумі 2180 грн., з яких 1400 грн. – позика, 780,80 грн. - сплата процентів за користування позикою за період 29.12.2018 року по 28 січня 2019 року.(а.с.45)
З матеріалів справи, а саме з наданої позивачем довідки щодо заборгованості вбачається, що станом на 19 серпня 2019 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість на суму 13005,60 грн., з яких 1400  грн. - сума позики, 5921,60 грн. - заборгованість за відсотками, 5684 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.(а.с.46)
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики – 1400 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 29.12.2018 року по 28 січня 2019 року. в сумі 780,80 грн..
Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення 5921,60 грн. - заборгованості за відсотками та 5684 грн. – заборгованості за простроченими відсотками, колегія суддів виходить з такого.
За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 681975від 29 грудня 2018 року ТОВ "ВЕЛЛФІН", як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 28.01.2019 року.
Таким чином, позикодавець ТОВ "ВЕЛЛФІН" відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 28 січня 2019 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. 
Досліджений колегією суддів розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою за період з 29 грудня 2018 року по 19 серпня 2019 року, який виходить за межі строку кредитування.
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що заявлена позикодавцем ТОВ "Веллфін" вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 5921,60 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5684 грн., за період з 28 січня 2019 року по 25 липня 2019 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" – залишити без задоволення.
Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2019 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повну постанову складено 18 лютого 2020 року.

Головуючий:                 О.М.Ванівський

Судді:                                                О.Я.Мельничук

Н.О.Шеремета