П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/6796/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Нагірняк Микола Федорович  
Суддя-доповідач -  Кузьменко Л.В.   

14 січня 2020 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьменко Л.В. 
суддів:  Франовської К.С.  Совгири Д. І. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року  (рішення ухвалене суддею Нагірняком М.Ф. в м.Житомир, повний текст судового рішення складено 24 червня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, компенсацію втрати частини доходів, середнього заробітку за час затримки виплати індексації, 

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просила:
- визнати протиправними військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 01.03.2018 із встановленням для обчислення місяця підвищення (базового місяця) травень 2015 року та одночасною щомісячною виплатою фіксованої суми індексації;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.03.2018 по день фактичної виплати індексації;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати індексації - за період з 02.04.2019 по день фактичної виплати індексації шляхом множення середнього розміру грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що нарахування грошового забезпечення відповідачем проводилося не в повному обсязі, зокрема, за період проходження позивачем військової служби з 01.01.2016 по 01.03.2018 індексація грошового забезпечення відповідачем не виплачувалась.
Зазначає, що зверталася до посадових осіб відповідача із заявою про проведення індексації грошового забезпечення, однак, станом на момент подання позовної заяви позивачу індексація грошового забезпечення не проводилась та не виплачувалась.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року позов задоволено частково.
Cудом першої інстанції визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 01.03.2018року та зобов`язати нарахувати та виплатити таку індексацію.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016року по 01.03.2018 року на суму такої індексації за весь період затримки.
В решті позовних вимог суд відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин роз`яснення від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, згідно яких, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, індексацію грошового забезпечення військовослужбовців не належить нараховувати до окремого роз`яснення.
В судове засідання сторони не з`явились, поважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Особиста участь сторін, а також особи, яка подала апеляційну скаргу та їх представників в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась.
Відповідно до приписів  п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу в Збройних Силах України на посаді старшого радіотелефоніста відділення управління старшого офіцера на батареї першого артилерійського взводу одинадцятої артилерійської батареї четвертого артилерійського дивізіону.
Наказом командира 26 артилерійської бригади оперативного командування "Північ" від 31 січня 2019 року №14-РС позивача звільнено з військової служби та відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02 квітня 2019 року №87 виключено зі списків особового складу (а.а.с.19, 20).
В подальшому, ОСОБА_1 звернулася із заявою до відповідача щодо не виплачених сум індексації грошового забезпечення.
Відповідач листом військової частини НОМЕР_1 б/н та без дати відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті індексації позивачу. В обґрунтування відмови зазначено, що відповідно до п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тоді як фінансовий ресурс, закладений Міністерством оборони України в кошторисі військової частини на січень 2016 року - лютий 2018 року не був розрахований на виплату індексації за відповідні періоди. Тому, підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по березень 2018 року немає.
Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування та  невиплати індексації неправомірними, позивач звернувся до суду даним позовом.
Вирішуючи спір та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, а саме за період з  01.01.2016 до 01.03.2018 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII  (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
За приписами ч.ч. 2, 3  ст.9 Закону №2011-XII  до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII  (далі-Закон №1282-XII) встановлено, що цей  Закон  визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених  Конституцією України  гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Положеннями  ст. 1 Закону №1282-XII  визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до  ст. 2 Закону №1282-XII  індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з  ст. 4 Закону №1282-XII  індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Статтею 6 Закону №1282-XII  визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених  статтею 4 цього Закону  грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
За приписами  ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-IIIіндексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі  ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Кабінетом Міністрів України затверджено  Постанову "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17 липня 2003 року №1078  (далі - Порядок №1078), згідно з п.4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абз. 8 п. 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
В апеляційній скарзі відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених  статтею 4 Закону №1282-ХІІ  для проведення індексації, а лише посилається на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2.
Колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2 відповідно до якого, індексація грошового забезпечення військовослужбовців не підлягає нарахуванню до окремого роз`яснення та на складну фінансово-економічну ситуацію в державі, як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача, не можуть бути підтвердженням правомірності його дій.
Отже, у спірних правовідносинах, відповідач повинен діяти відповідно до вимог  Закону №1282-ХІІ.
Водночас, відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а тому суд апеляційної інстанції критично ставиться до таких доводів відповідача.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 01.03.2018 року є протиправними, а відтак порушене право ОСОБА_1 має бути  поновлене шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року на суму такої індексації за весь період затримки.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Постанова суду складена в повному обсязі  15 січня 2020 року.

Головуючий	 	 	Кузьменко Л.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Франовська К.С.    Совгира Д. І.