УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/551/16-ц Головуючий у 1-й інст. Мандро О. В. 
Категорія 47 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Пеклін Л.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 290/551/16-ц за позовом  ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Романівської районної ради та ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді  Мандро О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з вказаним позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просила поновити її на роботі у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Романівської районної ради на посаді завідувача фельдшерським пунктом с. Лісна Рудня з 30 травня 2016 року та стягнути з Комунального некомерційного  підприємства «Центр  первинної медико-санітарної допомоги» Романівської районної ради на свою користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 1 червня 2016 року по 26 листопада 2018 року, у розмірі 80 717,70 грн.
Окрім того, просила покласти на директора Комунального некомерційного  підприємства «Центр  первинної медико-санітарної допомоги» Романівської районної ради Галяса О.М., винного у незаконному її звільненні, обов`язок повністю відшкодувати шкоду, заподіяну зазначеній установі у зв`язку з оплатою їй вимушеного прогулу. 
В обгрунтування вимог зазначила, що 1 квітня 2013 року її було прийнято на роботу в КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Романівської районної ради Житомирської області на посаду сестри медичної Романівської гімназії. 16 січня 2016 року вона була переведена на посаду завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом с. Лісна Рудня, на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника. 
ОСОБА_1 вказує, що в період з 26 травня 2016 року по 31 травня 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Житомирському обласному онкологічному диспансері, про що відповідача ОСОБА_2 було завчасно повідомлено. Однак, незважаючи на перебування на лікуванні, наказом головного лікаря КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Романівської районної ради Житомирської області Галяса О.М. №38 від 27 травня 2016 року її звільнено з роботи з 30 травня 2016 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. 
Позивач зазначає, що була прийнята на роботу з 1 квітня 2013 року на посаду медичної сестри за трудовим договором, укладеним на невизначений строк, і відповідач не мав права її звільняти на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Переведення її на посаду завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом с. Лісна Рудня на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_3 було тимчасовим і після фактичного виходу на роботу останньої головний лікар повинен був забезпечити її роботою на попередній посаді або на іншій посаді.
Оскільки такі дії не узгоджуються з вимогами трудового законодавства та порушують її права, ОСОБА_1 просила задовольнити позов.
Рішенням Чуднівського районного  суду Житомирської області від  20 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що вона була прийнята на роботу на невизначений строк, отже її переведення на посаду завідувача фельдшерським пунктом також відбулось на підставі безстрокового трудового договору. Заяву про переведення на посаду завідувача фельдшерським пунктом вона написала під психологічним тиском головного лікаря, який запевнив її, що основний працівник ОСОБА_3 перебуватиме у відпустці по догляду за дитиною до 29 листопада 2018 року. При цьому, у наказі №2 від 15 січня 2016 року не зазначено, що її переведено на посаду завідувача фельдшерським пунктом до повернення основного працівника з відпустки по догляду за дитиною, у зв`язку з чим вона підлягає звільненню.
Окрім того, ОСОБА_1 вказує, якщо навіть припустити, що, написавши заяву про переведення на посаду завідувача фельдшерським пунктом, вона надала згоду на укладення з нею строкового трудового договору, то строк такого договору мав закінчитись 29 листопада 2018 року, тобто з часу досягнення дитиною ОСОБА_3 шести років. Оскільки основний працівник приступила до роботи 31 травня 2016 року, головний лікар повинен був забезпечити її роботою на попередній посаді чи на будь-якій іншій, а не звільняти з роботи.
Вважає, що її звільнення з роботи в період тимчасової непрацездатності свідчить про порушення вимог трудового законодавства.
Також суд не дослідив оригінал довідки Романівської ЦРЛ про те, що дитина ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду. Зазначена довідка не підписана лікарем, а також в ній зазначено, що дата її видачі – 19 листопада 2015 року. Водночас, дата підписання завідуючим відділенням вказана – 30 листопада 2015 року. Такі суперечності свідчать про неповноту судового розгляду. Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування оригіналу цієї довідки, пославшись на ту обставину, що строк її дії визначений до 30 травня 2016 року й основний працівник ОСОБА_3 не мала права перебувати у відпустці по догляду за дитиною довше, ніж до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вважає, що підставою її звільнення було упереджене ставлення до неї головного лікаря, оскільки вона відмовлялася виконувати його незаконні вказівки щодо підпису табелів обліку робочого часу, до яких вносились завідомо неправдиві відомості про роботу у фельдшерському пункті санітара ОСОБА_4 , який фактично не приступав до виконання своїх обов`язків.
З даного приводу органами поліції проводиться досудове розслідування.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу.
На думку представника Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Романівської районної ради, апеляційна скарга є безпідставною.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 1 квітня 2013 року ОСОБА_1 була переведена на роботу з Романівської ЦРЛ до Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Романівської районної ради Житомирської області, правонаступником якої є Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Романівської районної ради, на умовах безстрокового трудового договору та обіймала посаду медичної сестри гімназії смт Романів.
Долучена до матеріалів справи копія трудової книжки містить запис про те, що наказом головного лікаря №2 від 15 січня 2016 року ОСОБА_1 переведено на посаду завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом с. Лісна Рудня тимчасово на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника.
31 березня 2016 року ОСОБА_1  звернулась до головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Романівської районної ради із заявою, в якій просила перевести її  на посаду завідувача фельдшерським пунктом с. Л. Рудня  з 1 квітня 2016 року, тимчасово на період декретної відпустки основного працівника ОСОБА_3 .
Наказом головного лікаря Галяса ОСОБА_5 від 31 березня 2016 року за №17 завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом с. Лісна рудня ОСОБА_1 з 1 квітня 2016 року переведено на посаду завідувача фельдшерським пунктом с. Лісна Рудня, тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_3 . 
Судом встановлено, що основний працівник ОСОБА_3 , яка обіймала посаду завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом с.Лісна Рудня, ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину – ОСОБА_6 , та перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. В подальшому, на підставі медичної довідки №800 від 19 листопада 2015 року ОСОБА_3 було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею шести років без збереження заробітної плати, тобто не більше, ніж до 29 листопада 2018 року (а.с. 53).
26 травня 2016 року ОСОБА_3  звернулась до головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» із заявою про надання дозволу приступити до роботи з 31 травня 2016 року у зв`язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною (а.с. 54).
На підставі наказу головного лікаря №37 від 26 травня 2016 року ОСОБА_3 з 31 травня 2016 року приступила до виконання своїх обов`язків на посаді завідувача фельдшерським пунктом с.Лісна Рудня.
Матеріали справи також свідчать, що ОСОБА_1 з 26 травня 2016 року по 31 травня 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Житомирському обласному онкологічному диспансері
Наказом головного лікаря ОСОБА_2 від 27 травня 2016 року ОСОБА_1 30 травня 2016 року звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору згідно з п.2 ст. 36 КЗпП України.
На підставі даного наказу до трудової книжки внесено запис про звільнення позивачки у зв`язку із закінченням строку трудового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України.
Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події ( наприклад, поверненням на роботу працівника з відпустки по вагітності, пологах та догляду за дитиною).
Пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставою для припинення трудового договору є закінчення строку ( пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що сторони дійшли згоди про припинення дії трудового договору, укладеного на невизначений строк, оскільки ОСОБА_1 , написавши заяву про її переведення на посаду тимчасового відсутнього працівника, надала свою згоду на укладення строкового трудового договору. Строк дії такого договору встановлений за погодженням сторін, а саме: на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_3 .
Посилання ОСОБА_1 на те, що заява про переведення на посаду завідувача фельдшерським пунктом була написана нею під тиском головного лікаря, не підтверджене належними та допустимими доказами. Наявність порушеного кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, не свідчить про доведеність даної обставини.
Заслуговує на увагу й та обставина, що відпустка до догляду за дитиною жінці або особі, зазначеній в ч.7 ст.179 КЗпП України, надається повністю або частково протягом періоду до досягнення дитиною віку трьох або шести років. При цьому жінка або інша зазначена особа може за своїм розсудом у будь-який час перервати таку відпустку. При бажанні вийти на роботу до закінчення встановленого наказом строку відпустки жінка або інша особа подає відповідну заяву. На підставі цієї заяви видається відповідний наказ.
Матеріали справи свідчать, що переривання відпустки основного працівника ОСОБА_3 було оформлене належним чином. Та обставина, що вона приступила до виконання своїх трудових обов`язків є підставою для припинення строкового трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 .
Обгрунтованим є також й висновок суду про те, що звільнення на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України можливе і під час тимчасової непрацездатності працівника, оскільки він був обізнаний про те, що його трудові відносини з підприємством, установою, організацією безумовно припиняються з настанням визначеного строку або події – виходу на роботу основного працівника, який перебував у відпустці по догляду за дитиною.
Враховуючи вищезазначене, підстави для зміни чи скасування рішення відсутні.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2019 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 26 лютого 2020 року.