П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/763/19-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бондарюк О.В.  
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
23 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Капустинського М.М.  Охрімчук І.Г. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Охримчук  М.Б.,
представника відповідача: Микитей І.І. 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС  у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2019 року позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернувся в Чернівецький окружний адміністративний суд з позовом до ГУ ДФС у Чернівецькій області (далі - відповідач), з урахуванням позовної заяви в новій редакції, про:
- визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.04.2019 року № Ф-19882-52 на суму 9828,72 грн;
- стягнення судового збору з відповідача.
Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 09.09.2019 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що позивач належить до категорії осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, оскільки згідно пенсійного посвідчення є пенсіонером, перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком та з урахуванням всіх обставин справи дійшов висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) підлягає скасуванню.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що оскаржувана вимога про сплату боргу є законною, прийнятою в межах повноважень і дотримуючись покладених законом обов`язків, оскільки 25.01.2019  в електронному вигляді позивачем сформовано та відправлено до податкового органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, який був прийнятий відповідачем. Вважає, що в даному звіті позивачем самостійно визначено суму нарахування єдиного внеску, відтак останній зобов`язаний в строки встановленні законом сплатити борг. Зазначає, що уточнений звіт позивача від 04.02.2019 не був прийнятий контролюючим органом, оскільки чинним вважається звіт від 25.01.2019.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.
Позивач в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника сторони, яка прибула в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 02.08.2006 зареєстрований фізичною особою - підприємцем. З 01.10.2016 перебуває на спрощеній системі оподаткування. Пенсія встановлена - 08.06.2010, відповідно до ідентифікаційних даних. 
Відповідно до пенсійного посвідченні №1842010558, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з 26.07.2010.
25.01.2019 позивачем поданий до податкового органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, в якому в таблиці № 1 додатка 5 самостійно визначено суми нарахованого єдиного внеску в сумі 9828,72 грн.
04.02.2019 позивачем повторно подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, в якому зазначено суми нарахованого єдиного внеску - 0,00 грн.
Зі змісту квитанції № 2 від 11.02.2019 встановлено, що відомості зі звітності страхувальника не внесено до Реєстру застрахованих осіб, оскільки не зазначена сума на яку нараховується єдиний внесок. 
05.02.2019 позивачем до контролюючого органу подано лист, відповідно до якого повідомлено відповідача про те, що позивач, як пенсіонер за віком звільнений від сплати єдиного соціального внеску, відтак звіт від 25.01.2019 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску сформовано та подано помилково. 
16.04.2019 Головне управління державної фіскальної служби у Чернівецькій області сформувало та надіслало на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки)  за №Ф-19882-52 про сплату заборгованості з єдиного внеску в сумі 9828,72 грн станом на 28 лютого 2019 року. 
26.05.2019 позивачем подано заперечення на вимогу про сплату боргу.
Відповідно до інформації викладеної в листі від 11.06.2018 року № 4425/ФОП/24-13-52-06 відповідачем повідомлено позивача про те, що у разі самостійного визначення платниками бази нарахування єдиного внеску, сплата єдиного внеску здійснюється на загальних підставах, при цьому посилався на норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". 
09.08.2019 позивачем подано заяву до контролюючого органу, в якій останній просив вважати не поданим та помилковим звіт про суми нарахування доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік реєстраційний номер № 11639142 від 25.01.2019 року. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – ЄСВ), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі – Закон №2464).
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №2464-VI, виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Частиною 4 ст. 4 Закону №2464-VI визначено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5 1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону №2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно приписів статті 25 Закону №2464 передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У випадках, зазначених в абзаці дев`ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Згідно пункту 3 розділу 4 Інструкції № 499 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки. Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Відповідно до пункту 3 розділу 6 Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.
Згідно п. 6 Розділу VI "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 499 від 20.04.2015, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом.
Слід також зазначити, що згідно з п. 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.
У разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, члени фермерських господарств, які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе відповідно до пунктів 10, 11 розділу IV цього Порядку один раз на рік у терміни, визначені пунктами 2, 5 цього розділу. Звітним періодом є календарний рік.
Отже, звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
При цьому, суд звертає увагу на те, що виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлений у ч. 3 ст. 10 Закону № 2464-VI, а саме особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості. З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Слід зазначити, що добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає собою укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач зареєстрований як фізична особа – підприємець 02.08.2006. З 01.10.2016 позивача взято на облік як платника єдиного внеску. Відповідно до пенсійного посвідчення позивач є пенсіонером з 26.07.2010.
Відповідно до відомостей облікової картки платника ЄСВ за позивачем обліковано недоїмку зі сплати ЄСВ відповідно до самостійно поданої звітності про суми нарахованого ЄСВ у сумі 9828,72 грн.
Також встановлено, що 25.01.2019 позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску у сумі 9828,72 грн.
Судом враховано, що до відповідача подано заяву позивачем 05.02.2019 (до прийняття відповідачем оскаржуваної вимоги) де зазначено, що він є пенсіонером, тому як фізична особа-підприємець, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування не зобов`язана сплачувати ЄСВ згідно чинного законодавства. Позивач також клопотав зняти/здійснити коригування помилково вказаних сум у звітах. Проте, відповідачем повідомлено, що у разі самостійного визначення платником бази нарахування єдиного внеску, сплата єдиного внеску здійснюється на загальних підставах, тому вважати звіт недійсним підстав немає.
Позивач обґрунтував обставини помилковості поданої звітності, звернувшись з проханням зняти/здійснити коригування помилково вказаних сум у звітах та додатково подав уточнений звіт від 04.02.2019, де зазначив суми нарахованого єдиного соціального внеску - 0,00 грн. В свою чергу позивач також очікував відповідного реагування відповідача на внесення змін до облікових записів щодо припинення обов`язку сплати ЄСВ (виправлення недостовірних відомостей). Разом з тим, відповідачем не вчинено дій щодо коригування відомостей з єдиного внеску, натомість відповідачем прийнято оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки).
Судом першої інстанції встановлено, що позивач будучи суб`єктом господарювання не приймав добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Також, відповідачем не надано суду доказів звернення позивача із заявою про добровільну участь у системі  загальнообов`язкового державного соціального страхування та відповідно укладання з ним договору про добровільну участь.
Заперечуючи проти позову, відповідач зводив свої аргументи до того, що факт подання звіту позивачем розцінюється як свідома активна дія про намір сплатити єдиний соціальний внесок, що свідчить про добровільний характер поведінки особи. Однак, такі доводи є помилковими, оскільки позивачем не укладалася відповідна угода про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно вимог ч.4 ст.4 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, та є виключною умовою для визнання позивача платником єдиного внеску за наведених обставин.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №806/1575/16, що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України суд враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувану вимогу прийнято нерозсудливо з огляду на наявне завчасне інформування (до прийняття вимоги) про помилковість поданого звіту без урахування усіх обставин справи у контексті права позивача, як на виправлення помилки, так і на добровільну участь у системі загальнообов`язкового страхування з огляду на статус пенсіонера і платника єдиного податку.
Слід також зазначити, що у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 805/2195/17 висловлена позиція щодо пункту 4 статті 4 Закону № 2464, зокрема зазначено: “аналіз даної норми свідчить про те, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу”
Отже, позивач належить до категорії осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, оскільки згідно пенсійного посвідчення є пенсіонером, перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком. Також, відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про обов`язок сплати ЄСВ з боку позивача. Помилкова подача позивачем звітності за 2018 рік не свідчить про добровільну участь позивача у системі страхування.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  29 січня 2020 року.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Охрімчук І.Г.