ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 лютого 2020 року           справа №200/12831/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,  розглянув в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 р. (повний текст виготовлений та підписаний 05 грудня 2019 року у м. Слов`янськ) у справі  № 200/12831/19-а (головуючий І інстанції суддя Абдукадирова К.Е.)  за позовом  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,  третя особа - Костянтинівський міський центр зайнятості  про визнання протиправною бездіяльності  та зобов`язання вчинити певні дії,
                                           
                                             ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.11.2019 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив  визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неперерахування грошових коштів за компенсацію йому оплати праці найманих працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за червень і серпень 2019 року; зобов`язати відповідача перерахувати йому грошові кошти за компенсацію оплати праці найманих працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за червень і серпень 2019 року (а.с. 5-6).
Рішенням  Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі  №  200/12831/19-а  адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо невідшкодування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 компенсації оплати праці найманим працівникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за червень та серпень 2019 року.
Зобов`язано Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів відшкодувати ОСОБА_1 компенсацію оплати праці найманим працівникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за червень та серпень 2019 року.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 38-40).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким  відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що по узагальненій відомості Донецького обласного центру зайнятості про виплату роботодавцям компенсації витрат на оплату праці за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів за червень 2019 року компенсація витрат на оплату праці позивачу підлягає тільки за двох працевлаштованих осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Інформація про виплату позивачу компенсації витрат на оплату праці за працевлаштовану особу ОСОБА_3 у вказаній відомості була відсутня, у зв`язку з тим, що з 19.04.2019 року Костянтинівським міським центром зайнятості було прийнято рішення про припинення позивачу компенсації витрат на оплату праці працевлаштованої особи   ОСОБА_3 , з причин закінчення строку дії довідки про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи. 
Крім того, у листі Костянтинівського міського центру зайнятості від 21.08.2019 року № 02/2085 зазначено, що у відповідності до наказу від 09.08.2019 року № НТ 190809 з 01.06.2019 року прийнято рішення щодо призупинення компенсації витрат на оплату праці працевлаштованих осіб із числа внутрішньо переміщених осіб, які є особами з інвалідністю та не досягли пенсійного віку та які були зареєстровані в Макіївському та Дружківському міських центрах зайнятості в установленому порядку як безробітні особи з інвалідністю, яким допомога по безробіттю призначена відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів. 
Також за змістом п. 7 Порядку № 696 від 08.09.2015 року та п. 4.1 Примірного договору про компенсацію витрат роботодавця на оплату праці працевлаштованої особи з числа внутрішньо переміщених осіб від 25.04.2018 року № 588 компенсація виплат виплачується  з дня працевлаштування особи за кожен непарний місяць роботи, тоді як відділенням Фонду отримано відомості від Донецького обласного центру зайнятості лише за парні місяці. Відомість про виплату позивачу компенсації витрат на оплату праці за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів за серпень 2019 року було отримано відповідачем тільки 10.12.2019 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 3  ч. 1  ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що  позивач - ОСОБА_1 , за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 13 квітня 2016 року зареєстрована як фізична особа-підприємець за місцем проживанням: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Обставини працевлаштування ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  встановлені судом під час розгляду справи № 200/9619/19-а. 
Зокрема, ФОП ОСОБА_1 була працевлаштована внутрішньо переміщена особа, інвалід ОСОБА_2 на посаду молодшої медичної сестри, з посадовим окладом 3723 грн. та премією 8000 грн. (за умови сумлінного виконання своїх посадових обов`язків)  за  трудовим договором  від 08 лютого 2018 року.
На підставі трудового договору від 21 лютого 2018 року ФОП ОСОБА_1 була працевлаштована внутрішньо переміщена особа, інвалід ОСОБА_3 на посаду прибиральника службових приміщень, з окладом 3723 грн. та премією 8000 грн. (за умови сумлінного виконання своїх посадових обов`язків).
ФОП ОСОБА_1 була працевлаштована внутрішньо переміщена особа, інвалід ОСОБА_4 на посаду майстра, з окладом 3723 грн. та премією 8000 грн. (за умови сумлінного виконання своїх посадових обов`язків) На підставі трудового договору від 05 лютого 2018 року .
Рішенням суду у справі № 200/9619/19-а встановлено, що 08 травня 2018 року між позивачем та Костянтинівським міським центром зайнятості укладено договори № 052318052200011, № 052318052200012, № 052318052200013 про компенсацію витрат роботодавця на оплату праці працевлаштованої особи із числа внутрішньо переміщених щодо компенсації роботодавцю витрат на оплату праці за працевлаштування особи з інвалідністю із числа внутрішньо переміщених осіб відповідно ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Пунктом 4.1 договорів передбачено, що компенсація витрат роботодавцю виплачується в межах коштів фонду соціального захисту інвалідів.
За унормуванням частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України,  обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З пред`явленої відповідачем загальної відомості вбачається, що ФОП ОСОБА_1 включена на виплату компенсації роботодавцям витрат на оплату праці за рахунок коштів за червень, серпень 2019 року.
Позивач вважає, що їй безпідставно не відшкодовано компенсацію заробітної плати, звернулась з даним позовом до суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо  задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, який набрав чинності 14 квітня 2014 року, введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".
За змістом Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14 квітня 2014 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі -  Закон № 1706) передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Частинами 1-2 ст. 7 Закону № 1706 встановлено, що для  взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема  відновленням  усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Закон України «Про зайнятість населення» визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.
Статтею 24-1 Закону України "Про зайнятість населення" окреслено, що заходи сприяння зайнятості запроваджуються для внутрішньо переміщених осіб з числа зареєстрованих безробітних.
До заходів сприяння зайнятості внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштовуються за направленням територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, зазначених у частині першій цієї статті, належать, зокрема: компенсація витрат роботодавця на оплату праці (але не вище середнього рівня заробітної плати, що склався у відповідному регіоні за минулий місяць) за працевлаштування зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб на умовах строкових трудових договорів тривалістю не більше шести календарних місяців, за умови збереження гарантій зайнятості такої особи протягом періоду, що перевищує тривалість виплати у два рази.
Приписами частини 2 статті 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2015 № 696 затверджено Порядок здійснення заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разі порушення гарантій зайнятості для внутрішньо переміщених осіб (далі по тексту - Порядок).
Компенсація витрат роботодавцю на оплату праці виплачується в межах коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального захисту інвалідів (у разі працевлаштування інваліда, зареєстрованого в установленому порядку як безробітний, якому допомога по безробіттю призначена відповідно до частини другої статті 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття") після працевлаштування зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб за направленням базових центрів зайнятості   (п.6 Порядку).
Для компенсації витрат роботодавцю на оплату праці за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів:
- роботодавець подає базовому центру зайнятості відомість за формою згідно з додатком 1 (не пізніше ніж через п`ять днів після виплати працівникові заробітної плати);
- базовий центр зайнятості складає відомість за формою згідно з додатком 2 та передає регіональному центру зайнятості (до 10 числа місяця, що настає за місяцем подання звітності територіальним органам ДФС, передбаченої статтею 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування";
- регіональний центр зайнятості передає узагальнені відомості територіальному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів для виплати компенсації роботодавцям витрат на оплату праці (до 15 числа місяця, що настає за місяцем подання звітності).
Таким чином для виплати компенсації роботодавцям витрат на оплату праці за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів, регіональний центр зайнятості передає узагальнені відомості територіальному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів.
Судом встановлено, що  Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів отримувало від Донецького обласного центру зайнятості відомості про виплату компенсації роботодавцям витрат на оплату праці за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів щодо ФОП ОСОБА_1 .
Посилання відповідача на відсутність коштів у паспорті бюджетної програми на 2019 рік на вказані виплати суд вважає безпідставними, оскільки відсутність бюджетного фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на отримання компенсації витрат на оплату праці за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів.  Крім того, посилання відповідача на те, що лише з 13 серпня 2019 року відділення Фонду отримало можливість компенсувати витрати роботодавцям на оплату праці на підставі змін до паспорту бюджетної програми на 2019 рік, зазначеному у наказі Міністерства соціальної політики України від 13 серпня 2019 року № 1240  судом також не приймаються  як виключні обставини для невиплати визначеної Порядком компенсації. 
Згідно частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Європейський суд з прав людини встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" у рішенні від 08 листопада 2005 року зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Верховний Суд України також у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21- 44а10). 
За таких обставин посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань не  приймається судом до уваги, оскільки відповідачем не виконуються покладені на нього законом обов`язки.
Судом встановлено, що позивачем було подано  Костянтинівському міському центру зайнятості відомість за відповідною формою щодо компенсації роботодавцю витрат на оплату праці за працевлаштування особи з інвалідністю із числа внутрішньо переміщених осіб, а саме:   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зазначене  спростовує доводи апелянта, що компенсація витрат на оплату праці позивачу підлягає тільки за двох працевлаштованих осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 8-13).
Окрім того, передача центром зайнятості відомостей відповідачу  не у строки, визначені законодавством, та прийняття рішення щодо призупинення компенсації витрат на оплату праці працевлаштованих осіб із числа внутрішньо переміщених осіб, не може бути підставою для порушення прав позивача на отримання компенсації   оплати праці найманих працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за червень та за серпень 2019 року у відповідності до законодавства.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи вищевикладене, суд  апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок  щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
І відповідачем не доведено, що, відмовляючи у  перерахуванні грошових коштів за компенсацію  позивачу оплати праці найманих працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за червень та за серпень 2019 року,  він діяв правомірно.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.  
Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, 

                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 р.   -  залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 р.   у справі  № 200/12831/19-а   -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25 лютого 2020 року.

Головуючий  суддя                                                                                        Г.М. Міронова                   
                                                                                                                                            
Судді                                                                                                               Т.Г. Арабей                               
    
                                                                                                                        І.В. Геращенко