ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/1266/19	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
                    за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року (суддя Момонт Г.М., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 29.11.2019 року) у справі №340/1266/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України  у Кіровоградській області, Маловисківського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, - 

в с т а н о в и в:
          У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України  у Кіровоградській області (далі по тексту – відповідач 1), Маловисківського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Кіровоградській області (далі по тексту – відповідач 2), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про відмову йому у відшкодуванні витрат на лікування професійного захворювання, прийнятого у вигляді постанови Маловисківського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Кіровоградській області «Про відмову у страхових виплатах на наданні соціальних послуг» від 02.04.2019 року №1112/10165/10165.1/53; зобов`язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Кіровоградській області прийняти рішення про відшкодування йому витрат на самостійну оплату лікування професійного захворювання у сумі 137287 грн.; стягнути з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Кіровоградській області на його користь 70000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок несвоєчасної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасне надання соціальних послуг.
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 року позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправною та скасовано постанову Маловисівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 02.04.2019 року №1112/10165/10165.1/53 «Про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг»; зобов`язано Маловисківське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2017 року та прийняти відповідне рішення; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
          З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт зазначав, що судом повторно зобов`язано відповідача прийняти рішення з тих самих підстав, на які вказував у своїй постанові Третій апеляційний адміністративний суд від 06.03.2019 року, що є неефективним та таким, що порушує його право на справедливий суд. Апелянт вважав, що суд невірно застосував положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, затверджене постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.06.2010 року №18, згідно яких строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. Сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я. Апелянт вважав, що матеріалами справи підтверджено зв`язок захворювання з минулою професійною діяльністю та діагнозом захворювання, яке було отримане за тривалий час роботи під впливом іонізуючого випромінювання в умовах праці на ДП «Східний ГЗК» в період з 1983 року по 2000 роки. Апелянт вважав підтвердженою суму витрат на лікування професійного захворювання – 137287 грн., а тому вважав незаконною відмову  відшкодування суми витрат на лікування та суми моральної шкоди, яка складає половину суми виплат на лікування.
          Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 20.10.2017 року та винесенні оскаржуваної ним постанови не враховано того, що діагноз встановлений позивачу у жовтні 2016 року підтверджено лікарсько-експертною комісією 30.08.2017 року і таке захворювання визнано професійним відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.09.2017 року (форми П-4); МСЕК підтверджено втрату позивачем працездатності та причинний зв`язок між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я. Суд першої інстанції вважав, що відповідачем не наведено жодної підстави, передбаченої ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для відмови у відшкодуванні витрат на лікування професійного захворювання позивач. Однак, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не перевірено комплектність поданих позивачем документів до заяви та відповідність їх вимогам законодавства, не проведено арифметичної перевірки суми відшкодування витрат на лікування, тобто не вчинено усіх дій, пов`язаних з розглядом такої заяви. Суд першої інстанції зазначив, що необхідність самостійної оплати лікування була зумовлена потребою у проведенні лікування до встановленого факту, що захворювання професійне, а не протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, а тому позивачем не доведено, що оскаржуваним рішенням  йому заподіяно моральну шкоду.
          Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 внаслідок професійного захворювання, визначено ступінь втрати працездатності 30%, що підтверджується довідкою Кіровоградської обласної МСЕК №1 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 02.06.2004 року, безстроково, з потребою у додаткових видах допомоги: моральна шкода, медикаментозне лікування, лікування в лікарських профілактичних установах, санаторно-курортне лікування. Вказана довідка МСЕК була видана відповідно до повідомлення про професійне захворювання (отруєння) Українського НДІ промислової медицини від 01.03.2004 року за №230, згідно якого ОСОБА_1 був встановлений діагноз: пиловий бронхіт першого ступеню з бронхообструктивним синдромом; емфізема легень першого – другого ступеню, ДН першого – другого ступеню; захворювання професійне  24.02.2004 року. Професійне захворювання пов`язане з роботою ОСОБА_1 19 років 04 місяці в шкідливих умовах. Відповідно до вищевказаного повідомлення 19.03.2004 року був складений акт №09 розслідування професійного захворювання (форми П-4), згідно якого професійне захворювання виникло у зв`язку тривалим стажем роботи у шкідливих умовах. 
          З 02.06.2004 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Маловисківському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області та отримує страхові виплати у зв`язку з професійним захворюванням  відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 19.03.2004 року.    
          У подальшому, внаслідок професійного захворювання, ОСОБА_1 визначено ступінь втрати працездатності 50%, що підтверджується довідкою Кіровоградської обласної МСЕК №1  про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 2-16 ПК №001097 від 21.02.2006 року, безстроково, встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням. 
          17.10.2016 року ОСОБА_1 було  направлено на патологогістологічне дослідження, за наслідком якого встановлено злоякісне новоутворення голосової щілини та 16.11.2016 року в ДУ «Інститут отоларингології ім. проф.  О.С.  Коломійченка НАМН України» йому проведено операцію: мікроларингохірургію з видаленням утворення.
          У зв`язку з виявленим захворюванням, ОСОБА_1 у період з 26.10.2016 року по 31.12.2016 року проходив курс медичного обстеження та променевого лікування у Філії «Медичний центр «Кібер Клініка Спіженка», вартість якого згідно довідки Філії «Медичний центр «Кібер Клініка Спіженка» №2014 від 24.09.2018   року складає 129  446 грн.(типометрична підготовка - 24000 грн., планування радикальної променевої терапії – 24000 грн., медичне супроводження – 20000 грн.; планування радикальної променевої терапії – 15868 грн., радикальна променева терапія – 10578 грн., медичне супроводження радикального курсу променевої терапії – 25000 грн., панування радикальної променевої терапії  - 6000 грн., радикальна променева терапія – 4000 грн.)  Крім того, ОСОБА_1 витратив на обстеження: 26.10.2016 року  КТ органів грудної клітини  – 555 грн.; КТ органів черевної порожнини – 555 грн.; КТ органів малої миски – 555 грн.; контраст ВІЗІПАК 100 – 1000 грн., консультацію провідного фахівця – 550 грн. всього на суму 3215 грн. 27.10.2016 року МРТ головного мозку – 977 грн.; МРТ шийного відділу – 977 грн.; котраст Томовіст – 1500 грн.; медичне супроводження – 522 грн., всього на суму – 3976 грн.; 01.11.016 року медичне супроводження – 650 грн. Всього – 7841 грн., позивачем було сплачено за лікування – 137287 грн. Вказані витрати підтверджуються чеками про оплату, рахунками на оплату та довідкою Філії «Медичний центр «Кібер Клініка Спіженка» №2014 від 24.09.2018   року. 
          Встановлено, що після проведення вищевказаної операції, медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 30.08.2017 року №7, виданим ДУ   «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», встановлено професійний характер захворювання ОСОБА_1 – рака гортані. У висновку підтверджено, що дане професійне захворювання пов`язане зі стажем роботи (20 років 10 місяців) в шкідливих умовах праці із джерелами іонізуючого випромінювання; впливом шкідливих виробничих факторів радіаційної природи – радону і дочірніх продуктів розпаду радону (ДПР), тривалоіснуючими радіонуклідами уранового ряду, зовнішнім гамма-випроміненням.
          Як зазначено у медичному висновку, діагноз встановлено у жовтні 2016 року, повідомлення про наявність вперше виявленого професійного захворювання від 30.08.2017 р. №162 (а.с.118, Т.1).
          14.09.2017 року було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та складено акт форми П-4, згідно якого причиною виникнення хронічного професійного захворювання раку гортані є тривалий термін праці під впливом іонізуючого випромінювання на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», наявність шкідливих умов праці, іонізуюча радіація.
          18.10.2017 року ОСОБА_1 повторно був оглянутий та йому згідно довідки Кропивницького обласного МСЕК №1 було підтверджено професійне захворювання та встановлено другу групу інвалідності, безстроково, ступінь втрати працездатності у відсотках: 70% (50% - повторно; 20% - вперше)  Встановлено потребу у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, лікування в лікувально-профілактичних закладах (у тому числі оперативне), санітарно-курортне лікування (висновок ЛКК). 
          В матеріалах справи є виписка із медичної карти  хворого ОСОБА_1 , згідно якої повний діагноз захворювання: Сч гортані Т2NОМО, голосниковий відділ ІІ ст. ІІ к. група Стан після курсу променевої терапії. Хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт ІІ ст., фаза н/загострення. ІХС:  ССН ФК І ст. а/кардіосклероз, ГХ ІІ ст. ризик високий СН ІІ А ФК 3. ДЕ ІІ ст. змішаного генезу (гіпертонічного, атеросклеротичного), остеохондроз, фаза ремісії. ОСОБА_1 з 2004 року по 2016 року проходив курси лікування амбулаторно та стаціонарно у зв`язку з вищевказаними хворобами. Професійне захворювання з 2004 року.
          Встановлено, що 27.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Маловисківського відділення УВДФССУ у Кіровоградській із заявою про призначення йому страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням) та відшкодуванням коштів на лікування у період з 26.10.2016 року по 30.12.2016 року, надавши акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 14.09.2017 року, висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності, копію трудової книжки, довідку про розмір пенсії.  
          Постановами Маловисківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 02.11.2017 року призначено ОСОБА_1 одноразову допомогу у разі встановлення іншого вищого ступеня втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншого страхового випадку в сумі 5725,60 грн. та призначено потерпілому перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 5277,01 грн. Листом від 26.12.2017 року №5-14/Л-7222з-731 виконавча дирекція Фонду соціального страхування України, відмовила ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на лікування за період з 26.10.2016 року по 30.12.2016 року, у зв`язку з тим, що витрати на лікування були понесені до настання страхового випадку, тобто до 30.08.2017 року.
           ОСОБА_1 оскаржив відмову у відшкодуванні коштів, затрачених на лікування у період з 26.10.2016 року по 30.12.2016 року у сумі 137287 грн. у судовому порядку.
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 року у справі №811/1179/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про стягнення витрат на лікування, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 25.10.2017 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у відшкодуванні витрат на лікування, а також стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 витрати на лікування у сумі 137287,00 грн.
          Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019   року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області розглянути його заяву від 20.10.2017 року у відповідності до вимог ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та прийняти відповідне рішення у формі постанови, в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
          Судове рішення було обґрунтоване тим, що заява ОСОБА_1 не розглянута відповідно до законодавства, оскільки відмова у відшкодуванні була оформлена листом, а не у формі постанови, як того вимагає законодавство, Фондом не було перевірено документи, подані ОСОБА_1 на комплектність та не було здійснено арифметичну перевірку розміру коштів, витрачених на лікування. 
          На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019   року Маловисківським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 20.10.2017 року та 02.04.2019 року прийняло постанову №1112/10165/10165.1/53, якою відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхових виплат відповідно до пунктів 1, 3 ст.36, ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відмова мотивована тим, що лікування з 26.10.2016 року по 30.12.2016 року було проведено до настання страхового випадку – 30.08.2017 року (у повідомленні за формою П-3 та акті за формою П-4 зазначено 30.08.2017 року як дату встановлення професійного захворювання). Своїм листом від 04.04.2019 року №360 Маловисківське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області повідомило ОСОБА_1 про відмову у страхових виплатах. 
           ОСОБА_1 оскаржив постанову Маловисківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 02.04.2019 року №1112/10165/10165.1/53 «Про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг» у судовому порядку.
          Визнаючи протиправною та скасовуючи постанову Маловисківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 02.04.2019 року №1112/10165/10165.1/53 «Про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг» та зобов`язуючи Відділення повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2017 року та прийняти відповідне рішення, суд першої інстанції послався на те, що Відділенням при розгляді заяви позивача не перевірено комплектність документів, доданих до заяви та відповідності їх вимогам законодавства, не проведено арифметичної перевірки суми відшкодування витрат на лікування. Відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції суд вказав, що необхідність самостійної оплати лікування була зумовлена потребою у проведенні лікування до встановленого факту, що захворювання є професійним, а не протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.  
          Відповідно ч.1 ст.4, ч.1 ст.8, п.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Основними завданнями Фонду та його робочих органів є, зокрема, надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.
          Відповідно до частин 1, 3, 7 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Страхові виплати складаються із, зокрема, страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.
          Відповідно до п.10 ч.1 ст.1 вищевказаного Закону, страховими випадками за соціальним страхуванням від нещасних випадків є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці.
          Отже, законодавець окремо визначив поняття страхових виплат та витрат на медичну і соціальну допомогу. 
          Відповідно до п.1 ч.1, ч.6 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому – з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
          Вищевказаним Законом передбачено перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу в разі, зокрема,  зміни ступеня втрати професійної працездатності.
          Так, відповідно до ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК. Витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість.
          Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Маловисківському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області та отримує страхові виплати у зв`язку з професійним захворюванням  відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 19.03.2004 року.
          Встановлено, що вперше 02.06.2004 року висновком МСЕК ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання, пов`язане з шкідливими умовами праці із джерелами іонізуючого випромінювання, ступінь втрати працездатності 30%, у подальшому йому двічі (21.02.2006 року та 18.10.2017 року) висновками МСЕК підтверджувалось професійне захворювання, пов`язане з шкідливими умовами праці із джерелами іонізуючого випромінювання та встановлювався відсоток втрати працездатності – 50% (21.2.2006 року) та 70% (50% - повторно, 20% - вперше) (18.10.2017 року).
          Згідно повідомлення про професійне захворювання Українського НДІ промислової медицини 01.03.2004 року діагноз: пиловий бронхіт першого ступеню з бронхообструктивним синдромом; емфізема легень першого – другого ступеню ДН першого – другого ступеню та актом №09 розслідування професійного захворювання від 19.03.2004 року ОСОБА_1 було встановлено  захворювання професійне 24.02.2004 року у зв`язку зі шкідливими умовами праці.
          Згідно висновків МСЕК ОСОБА_1 було рекомендоване медикаментозне лікування.
          Відповідно до ч. 1 ст.44, ст.45 вищевказаного Закону, на яку посилались суди, вирішуючи справу,  Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів та відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце: навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку; подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок; вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку.
          Фонд відмовляє у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.
          Отже, законодавець передбачив виключний перелік підстав для відмови у страхових виплатах і наданні соціальних послуг. 
          Відповідно до пунктів 1.10, 2, 4 Розділу І, пунктів 1, 2 Розділу ІІІ Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.06.2010 року №18 фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення здійснюється за прямими наслідками страхового випадку виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду відповідно до укладених договорів із аптечними закладами (постачальниками, виробниками), санаторно-курортними, реабілітаційними закладами (відділеннями), закладами охорони здоров`я державної та/або комунальної форм власності за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Підставою для фінансування витрат на лікарські засоби, вироби медичного призначення є висновок МСЕК про потребу потерпілого у такій допомозі. Підставою для фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування хронічного професійного захворювання, висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності та потребу потерпілого у такій допомозі. Фінансуванню підлягають витрати у разі надання потерпілим медичної допомоги у стаціонарах закладів охорони здоров`я (у тому числі спеціалізованих), реабілітаційних послуг у закладах охорони здоров`я (у тому числі спеціалізованих), санаторно-курортних, реабілітаційних закладах (відділеннях) та надання медичної допомоги в амбулаторних умовах під час тимчасової непрацездатності до встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності у відсотках або одужання. У разі самостійної оплати лікування, медичної реабілітації їх вартість компенсується виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду потерпілим чи законним представникам потерпілих, роботодавцям за умови перебування потерпілого на обліку на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків, оригіналів розрахункових документів, що підтверджують їх витрати. Управління (відділення) Фонду може відмовити у страховій виплаті потерпілому у випадках, передбачених статтею 45 Закону.
          Суд апеляційної інстанції зазначає, що постанова Маловисківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 02.04.2019 року №1112/10165/10165.1/53 «Про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг» не містить посилань на жодну з підстав для відмови у страхових виплатах, визначених у ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
          Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачами не оспорюється факт знаходження ОСОБА_1 на обліку у зв`язку з професійним захворюванням саме з 2004 року та виплатою йому страхових виплат з 2004 року. Саме повторний переогляд та встановлення висновком МСЕК від 18.10.2017 року ОСОБА_1 сукупного відсотку втрати професійної працездатності 70% у тому числі: 30% по професійному захворюванню (дата по акту 19.03.2004 року №09); 50% - повторно, 20% - вперше по професійному захворюванню (дата по акту 14.09.2017 року) стало підставою для винесення постанови про призначення йому щомісячної страхової виплати у сумі 5277,01 грн.
          На думку суду апеляційної інстанції, Фонд, відмовляючи ОСОБА_1 02.04.2019 року у відшкодуванні витрат на лікування, необґрунтовано посилався на вимоги статей 36, 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки датою страхового випадку, який є підставою для відшкодування витрат на медичну допомогу, є дата встановлення професійного захворювання ОСОБА_1 у 2004 році згідно акту розслідування  №09 від 19.03.2004 року.  У подальшому (2006 рік та 2017 рік) МСЕК здійснювався переогляд ОСОБА_1 у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я, пов`язаного з професійним захворюванням. Відповідач помилково вважав онкологічне захворювання ОСОБА_1 другим професійним захворюванням. Наявність акту розслідування причин хронічного професійного захворювання від 14.09.2017 року не впливає на характер встановленого 2004 році професійного захворювання. 
          Суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначені обставини не враховані відповідачем під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.10.2017 року та при винесенні оскаржуваної постанови.
          Оцінюючи законність постанови від 02.04.2019 року №1112/10165/10165.1/53 «Про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг», суд апеляційної інстанції виходить з вимог ч.2 ст.2 КАС України та вважає, що дана постанова прийнята без додержання основних засад, а саме: необґрунтовано, тобто без урахувань усіх обставин, що мають значення для вирішення питання щодо відшкодування витрат на лікування; нерозсудливо та не добросовісно, на думку суду відповідач фактично не виконав попереднє рішення суду, відмовивши ОСОБА_1 у відшкодуванні виплат на лікування з тих же підстав, не дивлячись на те, що суд вказав на їх незаконність, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а саме, відповідач не врахував вік позивача, стан його здоров`я, характер захворювання.
          При вирішенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування постанови і зобов`язання вчинити певні дії, суд апеляційної інстанції виходить з положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право особи на ефективний судовий захист, та положень ч.4 ст.245 КАС України, а саме, при визнанні протиправним та скасуванні постанови і зобов`язання вчинити певні дії, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
          З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції не вважає ефективним судовим захистом зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про виплати позивачу відшкодування на лікування, оскільки відповідач таким правом при виконанні судового рішення від 06.03.2019 року не скористався.
          У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
          Таким чином, у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
          Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд апеляційної інстанції виходить з того, що ОСОБА_1 на виконання ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  надав Фонду відповідну заяву та комплект документів, які зазначені у додатку до заяви. Відповідно до Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ОСОБА_1 надав висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності та потребу потерпілого у медикаментозному лікуванні, довідку Філії «Медичний центр «Кібер Клініка Спіженка» №2014 від 24.09.2018   року, якою підтверджено витрати на лікування у сумі 129446 грн., рахунки на оплату та фіскальні чеки про оплату лікування на суму 7841 грн., всього позивачем було сплачено за лікування – 137287 грн.
          Суд апеляційної інстанції враховує те, що відповідач відмовив ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на лікування з підстав, не передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
          Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови Маловисківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 02.04.2019 року №1112/10165/10165.1/53 «Про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг» та зобов`язання прийняти рішення про відшкодуванню ОСОБА_1 витрат на лікування професійного захворювання у сумі 137287 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.
          Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами суду першої інстанції щодо відмови у стягненні моральної шкоди.
          Відповідно до частин 1, 3, 4 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
          Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
          При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди та її розміру, суд вважає, що мають враховуватися обставини по кожній справі індивідуально.
          При цьому суд апеляційної інстанції враховує вік позивача, його стан здоров`я, характер захворювання, матеріальний стан, тривалий час (з  жовтня 2017 року) невирішення питання про відшкодування витрат на лікування. Крім того, суд зазначає, що незаконна відмова відповідача у відшкодуванні коштів на лікування, змусила позивача двічі звертатися за захистом своїх інтересів до суду. Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме незаконними діями (бездіяльністю) відповідачів було спричинено ОСОБА_1 моральну шкоду, суд критично відноситься до твердження суду першої інстанції про не підтвердження спричинення моральної шкоди у вигляді душевних переживань, погіршення стану здоров`я, відсутність причинно-наслідкового зв`язку між рішенням відповідача та заподіяною шкодою та вважає, що судове рішення має бути обґрунтованим, справедливим та служити ефективним засобом захисту прав та інтересів особи від незаконних дій органу.
          Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості.
          Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, як необґрунтоване та незаконне, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
          Керуючись статтями 242, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 року у справі №340/1266/19 – скасувати.
          Ухвалити нове рішення.
          Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, Маловисківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди – задовольнити у повному обсязі.
          Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у відшкодуванні витрат ОСОБА_1 на лікування професійного захворювання, прийнятого у вигляді постанови Маловисківського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області «Про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послу» від 02.04.2019 року №1112/10165/10165.1/53.
          Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області прийняти рішення про відшкодуванню ОСОБА_1 витрат на самостійну оплату лікування професійного захворювання у сумі 137287,00 грн. (сто тридцять сім тисяч двісті вісімдесят сім гривень 00 копійок).
          Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 41316824) на користь ОСОБА_1 70000,00 грн. (сімдесят тисяч гривень 00 копійок) моральної шкоди, заподіяної внаслідок несвоєчасної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасне надання соціальних послуг.
                    Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст., ст. 328-329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова