П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 821/363/16	
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача - судді Турецької І.О.,
суддів – Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та процесуальні дії суду першої інстанції.

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі – Уповноважена особа Фонду), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (т.1 а.с.174-182), просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення, яке оформлене наказом № 813 від 16.09.2015 року в частині застосування наслідків нікчемності договору № 008-21061-290115 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 29.01.2015 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії щодо невключення відомостей про ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно договору № 010-21061- 261214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку у доларах США від 26.12.2014 року, що укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк»;
- зобов`язати внести до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відомості про ОСОБА_1 за договором № 010-21061-261214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку у доларах США від 26.12.2014 року, що укладений між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», а також подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором № 010- 21061- 261214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку у доларах США від 26.12.2014 року, що укладений між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є вкладником банку і на неї поширюються гарантії, передбачені ст.26 даного Закону.
Водночас, як пояснюється позивачкою, у зв`язку з протиправними діями Уповноваженої особи Фонду, вона не була включена до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що позбавило її можливості отримати суму відшкодування, яка гарантована чинним законодавством України.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року було закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, яке оформлене наказом № 813 від 16.09.2015 року в частині застосування наслідків нікчемності договору № 008-21061-290115 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 29.01.2015 року, на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Суд визнав протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо невключення відомостей про ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно договору № 010-21061- 261214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку у доларах США від 26.12.2014, що укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».
Зобов`язав уповноважену особу Фонду внести до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відомості про ОСОБА_1 за договором № 010-21061-261214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку у доларах США від 26.12.2014 року, що укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором №010-21061- 261214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку у доларах США від 26.12.2014 року, що укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції вважав, що суб`єкт владних повноважень, не довів наявність правових підстав для невключення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Внаслідок застосування Уповноваженою особою Фонду наслідків нікчемності правочину, позивачку було неправомірно позбавлено її вкладу шляхом повернення третій особі. Натомість, ОСОБА_1 довела належними доказами, що вона, на законних підставах, набула статусу вкладника банку, у розумінні статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та має право на відшкодування коштів за її вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Уповноважена особа Фонду подала апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Головним доводом апелянта є те, що спірна банківська операція між позивачем та банком була здійснена в період дії постанови Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних».
Апелянт вважає, що в період дії цієї постанови банку було заборонено проведення будь-яких операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів.
Отже, на думку апелянта, спірна банківська операція була визнана нікчемною на підставі пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки вона суперечила даному закону, а також низці обмежень, які діяли в період дії постанови Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних».

Позивачка не скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

30 жовтня 2014 року постановою Правління Національного банку України №692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних» Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі – ПАТ «Дельта Банк») було визнано проблемним баком строком на 180 днів.

29.01.2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №008-21061-290115 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США. Сума вкладу складає 12  000 доларів США. Вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6 цього Договору, та по 28.02.2015 року включно.
Додатковою угодою, яка була укладена в цей же день, сторони домовились викласти пункт 1.8 статті 1 договору в наступній редакції:
« 1.8. Зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з поточного рахунку іншої фізичної особи – резидента, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього Договору.
У разі, якщо в день укладання Сторонами цього Договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму Вкладу на Рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений».
Тобто, умовами даного депозитного договору передбачена можливість зарахування коштів від третьої особи.

На виконання цього договору, з рахунку, на якому містилися кошти ОСОБА_2 , на рахунок позивача перераховані безготівкові кошти в сумі 12  000 доларів США, що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 6 від 29.01.2015 року.

Відповідно до умов п. 1.10 вказаного договору банківського вкладу (депозиту), вклад виплачується вкладнику у разі закінчення строку залучення вкладу, або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 , який відкритий у ПАТ «Дельта Банк».
Строк дії договору банківського вкладу № 008-21061-290115 закінчився 28.02.2015 року. Повернення суми вкладу шляхом зарахування його на поточній рахунок позивача №2620470214968581 відбулося 02.03.2015 року, що підтверджується випискою за операціями по картковому рахунку з 02.03.2015 року по 04.03.2015 року.
Отже, станом на 02.03.2015 року на поточному рахунку позивача було 12  069,23 доларів США, з урахуванням виплачених процентів по депозиту.

02 березня 2015 року постановою Правління Національного банку України №150 прийнято рішення про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року №50 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №71 від 08.04.2015 року тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно. Далі, строк здійснення тимчасової адміністрації було продовжено по 02 жовтня 2015 року включно.
За наслідками засідання комісії перевірки правочинів за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк», оформленого протоколом від 15 вересня 2015 року, та відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду від 16 вересня 2015 року №813 застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу, за якими здійснено перерахування коштів на вклади як третім особам, так і власникам депозитних рахунків з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
23 вересня 2015 року ОСОБА_1 направлено повідомлення №8821/3145 про нікчемність вищевказаного договору банківського вкладу.
02 жовтня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».
Цього ж дня, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято наказ №328 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатору банку».
Вважаючи протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_1 до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та правова оцінка суду апеляційної інстанції доводів учасників справи та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
Гарантії відшкодування вкладникам коштів, які знаходяться на рахунках в банках та по депозитам, строк яких закінчився, встановлені статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі – Закон) та п.п.1 п.6 статті 36 Закону, а також підтверджуються повноваженнями Уповноваженої особи Фонду, встановленими Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (далі – Положення), яким встановлено повноваження уповноваженої особи стосовно відшкодування гарантованих коштів вкладникам.
Відповідно до ч.1 статті 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200  000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
За правилами частин 1-2 ст.27 Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Згідно з ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

У доводах апеляційної скарги апелянт наполягає на тому, що спірна угода є нікчемною, а тому позивачка не має права на включення відповідної інформації щодо неї до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
З приводу даного доводу апеляції колегія суддів зазначає таке.
Частина 3 ст.38 Закону визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Уповноважена особа Фонду застосовуючи наслідки нікчемності договору банківського вкладу від 29 січня 2015 року №008-21061-290115 керувалася підставою, визначеною у пункті 7 частини 3 статті 38 Закону, а саме: на думку апелянта, банк уклав правочин (у тому числі договір), умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
Такого висновку апелянт дійшов на підставі того, що в результаті перерахування коштів з рахунку ОСОБА_2 на рахунок позивачки відбулося «дроблення вкладу» з метою отримання підстав для відшкодування коштів за рахунок Фонду.
З такими доводами апелянта колегія суддів не може погодитися з таких підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.1062 Цивільного кодексу України, на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.
Відповідно до п.10.12. постанови Національного банку України від 12 листопада 2003 року за № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок.
На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім`я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.
Відповідно до п.5.11. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» № 14 від 20 березня 2013 року, зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від Законного представника за вкладами на ім`я особи, законним представником якої він є, та крім інших випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або Продуктами Банку).
Пунктом 1.105. цих правил передбачено, що продукт Банку – окрема банківська послуга або комплекс послуг, що надається Клієнтам Б4. Вкладник – Клієнт Банку, що уклав з Банком відповідний Договір за Продуктом Банку – Договір банківського вкладу (депозиту) та передав Банку Вклад у розмірі та на строк, що визначені умовами Договору банківського вкладу (депозиту).
Аналізуючи норми цивільного законодавства, а також відомчі підзаконні акти Національного банку України, колегія суддів дійшла висновку, що відсутня заборона на зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок від третьої особи, якщо договором не передбачено інше.
Згідно з ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Суд наголошує, що ознак умислу осіб на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства матеріалами справи не встановлено.
Укладання додаткової угоди між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» прямо передбачено нормами цивільного законодавства, а тому колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено, що відбулося «дроблення вкладу» з метою отримання коштів за рахунок Фонду.

Головним доводом апелянта є те, що спірна банківська операція між позивачем та банком була здійснена в період дії постанови Національного банку України № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних».
Апелянт вважає, що в період дії цієї постанови банку було заборонено проведення будь-яких операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом.
Отже, на думку апелянта, працівники банку діяли всупереч наведеної постанови Національного банку України, яка була для них обов`язковою.

Не погоджуючись з даним доводом Уповноваженої особи Фонду, колегія суддів бажає зазначити таке.
Статтею 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» врегульовані положення про віднесення банку до категорії проблемних.
Так, рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.
Проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.
Проблемний банк у строк до 180 днів зобов`язаний привести свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України.
Проблемний банк зобов`язаний у строк до семи днів повідомити Національний банк України про заходи, які він вживатиме з метою приведення своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, та на вимогу Національного банку України повідомляти його про хід виконання цих заходів.
Національний банк України протягом 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних має право прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Національний банк України зобов`язаний не пізніше ніж через 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Аналіз вказаної статті свідчить про те, що віднесення банку до проблемних здійснюється з метою, щоб у строк, наданий Національним банком України, діяльність проблемного банку була приведена у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України.

Також слід звернути увагу на наступне.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює питання застосування заходів впливу щодо банків, є Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затверджене постановою Правління Національного банку України № 346 від 17 серпня 2012 року (в редакції, чинній на час здійснення спірних операцій).
Згідно з п. 7.8 наведеного Положення, Національний банк не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття (отримання територіальним управлінням Національного банку рішення Комісії Національного банку) рішення про обмеження, зупинення чи припинення окремих видів операцій банку, забезпечує отримання банком цього рішення під підпис його уповноваженого представника на другому примірнику супровідного листа із зазначенням дати та часу отримання.
Пунктом 7.9 Положення встановлено, що банк з моменту отримання рішення Національного банку про обмеження окремих видів здійснюваних банком операцій та протягом визначеного цим рішенням строку (або до визначеного терміну) укладає договори та здійснює операції, у тому числі згідно з договорами, що укладені ним з клієнтами до моменту отримання рішення, виключно з урахуванням установлених обмежень.
Положенням також унормовано, що банк з моменту отримання рішення Національного банку про зупинення окремих видів здійснюваних банком операцій та на визначений у цьому рішенні строк (або до визначеного терміну) утрачає право одночасно на здійснення таких операцій у визначеній рішенням частині (щодо виду здійснюваних операцій та/або кола клієнтів) та продовження строку діючих договорів (укладання нових договорів) щодо проведення операцій, які зупинені (п. 7.10).
Отже, банк втрачає право здійснення операцій, визначених постановою Правління національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року, лише з моменту його отримання.
До матеріалів справи Уповноваженою особою Фонду не надано супровідного листа із зазначенням дати та часу отримання уповноваженим представником Херсонського відділення ПАТ «Дельта Банк» постанови Національного банку України № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» ПАТ «Дельта Банк». Не надано також і інших доказів, які б могли це підтвердити.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним звернути увагу на те, що Уповноважена особа Фонду, дійсно, наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується обов`язком встановити, перед прийняттям рішення обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину.
Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема, щодо невключення особи до переліку вкладників.
Колегія суддів зазначає, що на час укладання договору та здійснення транзакцій, згідно його умов, сторони не знали та не могли знати про прийняття у майбутньому рішення про ліквідацію банку та введення у ньому тимчасової адміністрації.
Слід підкреслити, що перераховані ОСОБА_2 кошти на поточний рахунок позивачки, перейшли у її власність.
У розумінні ст. 177 Цивільного кодексу України грошові кошти позивачки є об`єктом її майнових прав, а тому ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини та ст. 41 Конституції України є непорушними до тих пір, поки не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом.

Так, в рішенні від 14 жовтня 2010 року Європейський суд з прав людини у справі «Щокін проти України» наголошує, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Резюмуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що Уповноваженою особою Фонду не доведено наявності підстав, передбачених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) №008-21061-290115 від 29 січня 2015 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Оскільки, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до ст. 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» – залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Л. В. Стас

суддя                                                             Л. П. Шеметенко

          Повне судове рішення складено 13.02.2020 року.