ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 р. 	Справа № 520/11933/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Любчич Л.В.
суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. 
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О. 
представника позивача - Шевченко Д.В.
відповідача - ОСОБА_1 
представника відповідача - Бондаренко Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2019, суддя Чудних С.О., 61022, майдан Свободи, 6, Харків, повний текст складено 08.07.19 по справі № 520/11933/18
за позовом Головного управління ДПС у Харківській області  
до  ОСОБА_1                     
про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Харківській області (надалі за текстом – ГУ ДПС у Харківській обл., позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі за текстом – ОСОБА_1 , відповідач), в якому просив суд:
- стягнути до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 суму податкового боргу у розмірі 75000,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2019  адміністративний позов ГУ ДПС у Харківській обл. про стягнення податкового збору задоволено.
Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу,  в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору.
Зокрема, апелянт зазначив, що судом не було надіслано повістки про розгляд справи, через що він не брав участі у справі і не зміг реалізувати своє право на  подання відзиву на позовну заяву.
Крім того, суд першої інстанції підставою для задоволення позовних вимог вважає те, що контролюючим органом надіслана на адресу відповідача податкова вимога № 592-23 від 15.10.2015 і вручена останньому, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач не скористався своїм правом адміністративного або судового оскарження вказаного рішення, а відтак, заборгованість ОСОБА_1 в сумі 75000,00 грн є узгодженою та підлягає сплаті. Однак це податкове рішення-повідомлення було скасовано судом, а тому, відповідно до пп. 60.1.4 п. 60.1 ст. 60 Податкового Кодексу України (далі – ПК УЦкраїни), вважається відкликаним.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2019 справу витребувано з Харківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2019 клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження за подання апеляційної скарги призначенно до розгляду в порядку письмового провадження. 
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 задоволено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 відкрито апеляційне провадження по справі.
29 жовтня 2019 року до Другого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив в якому позивач просив залишити апеляціну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 по справі № 520/11933/18 - без змін. У відзиві позивач, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 22.08.2018 по справі 820/1878/16, зазначив, що доводи апеляційної скарги стосуються лише недоліків податкової вимоги. Такі доводи не повинні враховуватись судом, оскільки виходять поза межі доказування. Інших доводів, які б стосувались наявності або існування податкового боргу та порядку його стягнення, що і є предметом позову по даній справі, відповідачем не надано.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 закінчено підготовку до розгляду адміністративної справи, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019 адміністративну справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 клопотання Головного управління ДПС у Харківській обл. про заміну позивача по справі задоволено, замінено позивача по справі на правонаступника – ГУ ДПС у Харківській обл.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)  суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі прийшла до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
За фізичною особою ОСОБА_1 на праві власності зареєстрований транспортний засіб LAND ROVER, RANGE ROVER, ДНЗ НОМЕР_1 , 2014 року випуску, об`ємом двигуна 4999 куб. см. та типом пального –бензин.
Контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 20.05.2016 № 00167/1304, яким визначено суму податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн, податкове повідомлення-рішення від 14.03.2017 № 2038-136/1303, яким визначено суму податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн та податкове повідомлення-рішення від 06.06.2018 № 0018961309, яким визначено суму податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням наведеного, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства урегульовано ПК України.
Відповідно до п.п.19-1.1.1, 19-1.1.2, 19-1.1.7, 19-1.1.10, 19-1.1.34, 19-1.1.45, 19-1.1.48 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів; контролюють своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; реєструють та ведуть облік платників податків, осіб, які здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, проводять диференціацію платників податків; забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством; здійснюють інші функції, визначені законами України.
Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За приписами п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Положеннями пунктів 95.1, 95.2 ПК України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Приписами п. 59.1 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Строки сплати податкового зобов`язання встановлені ст. 57 ПК України, відповідно до п. 57.3 якої передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Таким чином, у разі несплати платником податків протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення або ж закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.
Відповідно до п. 59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). 
Згідно з пп. 87.11. ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Зі змісту наведених положень ПК України вбачається, що передумовою звернення контролюючого органу із позовом про стягнення податкового боргу є, зокрема, узгодженість податкових зобов`язань платника податку, яка настає з моменту отримання податкового повідомлення-рішення у строки, визначені ст. 57 ПК України, крім випадків оскарження рішення контролюючого органу в судовому порядку.
На підтвердження надсилання податкових повідомлень-рішень від 20.05.2016 № 00167/1304, від 14.03.2017 № 2038-136/1303 та від 06.06.2018 № 0018961309, за якими відповідачу нараховано суму грошового зобов`язання зі сплати транспортного податку, позивачем надано до суду копії наступних документів: рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, списки листів рекомендованих, поштових реєстрів.
Досліджуючи вищезазначені письмові докази під час апеляційного розгляду судом встановлено, що останні  не містять інформації про опис вкладення у поштові конверти, надіслані на адресу відповідача. А із наданих повідомлень про вручення поштового відправлення, поштових реєстрів та списків листів рекомендованих неможливо встановити що саме було напрвалено позивачем. Відтак, в силу ч. 1 ст. 73 КАС України, колегія суддів вважає неналежними надані позивачем докази, як наслідок не доведеним факт відправлення на адресу позивача податкових повідомлень-рішень, за якими позивачу нараховано суму грошового зобов`язання зі сплати транспортного податку на загальну суму 75000,00 грн., яка є предметом спору у даній справі.
За таких обставин грошове зобов`язання в сумі 75000,00 грн. за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями не вважається узгодженим та, відповідно, не набуло статусу податкового боргу.
Зважаючи на те, що податкове законодавство пов`язує право контролюючого органу на звернення до суду з позовом на підставі пп. 87.11. ст.87 ПК України з наявністю у платника податкового боргу, а також враховуючи, що під час судового розгляду не підтверджено, що грошове зобов`язання за рішеннями ГУ ДПС у Харківській обл. в сумі 75000,00 грн. набуло статусу податкового боргу, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та стягнення до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 спірної суми в судовому порядку.   
Щодо посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.08.2018 по справі 820/1878/16, щодо предмету доказування у даній категорії справ, як на підставу для обгрунтування своєї позиції, колегія суддів зазначає наступне.
Так, у вказаній постанові Веховний Суд зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково вдалися до оцінки правомірності нарахованих відповідачу грошових зобов`язань по транспортному податку за 2015 рік, не дослідивши обставин дотримання Інспекцією порядку направлення податкових документів та їх отримання відповідачем, оскарження платником податку рішень контролюючого органу в адміністративному та/або судовому порядку, набуття визначеними грошовими зобов`язаннями статусу узгоджених, а також факту їх сплати в добровільному порядку або відсутності такого факту тощо, як наслідок, обставини, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку та які є предметом доказування у даній справі, залишились без дослідження та оцінки суду.
З огляду на висновки суду касаційної інстанції, обставини набуття грошовими зобов`язаннями статусу узгоджених входять до предмету доказування у даній категорії справ.
Дана правова позиція Верховного Суду була врахована колегією суддів при розгляді справи № 520/11933/18 відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, відтак посилання позивача не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Щодо стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу по даній справі, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1-2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до ч. 7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
В підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, до суду представником відповідача надано договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 12.03.2019, акт прийняття-здачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до договору від 12.03.2019, Ордер Національної асоціації адвокатів України на надання правничої допомоги № б/н від 12.03.2019, квитанція № МР_АВ230661DОА_9014982 від 12.08.2019 на суму 4000,00 грн.
За змістом ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Відповідно до ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З урахуванням наведеного вище, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок суб`єкта владних повноважень, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Так, згідно акту прийняття-здачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до договору від 12.03.2019, виконавець надав, а замовник прийняв та оплатив у повному обсязі наступні юриличні послуги, передбачені п. 2.1 Договору:
- ознайомлення з матеріалами справи № 520/11933/18 у приміщенні Харківського окружного адміністратвиного суду, витрачено 1 година – вартість 1000  грн. 00 коп.;
- складання та подання апеляційної скарги на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 по справі № 520/11933/18, витрачено 4 години – вартість 2200 грн. 00 коп.;
- участь 18.12.2019 у судовому засіданні по справі № 520/11933/18, витрачено 1  година – вартість 800 грн. 00 коп.
Загальна вартість послуг становить 4000 грн.00 коп.
Факт оплати правничої допомоги адвоката підтверджено квитанцією № МР_АВ230661DОА_9014982 від 12.08.2019 на суму 4000,00 грн.
Зважаючи на скасування рішення суду першої інстанції, з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг та документального підтвердження виконаних робіт в ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в повному обсязі.
Також на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги – в сумі 1152,60 грн., сплаченого згідно квитанції № МР_АВ230661DOA_9014708 за рахунок бюджетних асигнувань позивача.
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року по справі № 520/11933/18 скасувати.
Ухвалити постанову, якою відмовити Головному управлінню ДПС у Харківській області в задоволенні позовних вимог.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1162,60 коп. та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 4000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Постанова складена в повному обсязі  20.02.2020