ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1118/19  Номер провадження 22-ц/814/120/20	Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю.А.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:   Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Ачкасовій О.Н.
учасники справи: 
представник відповідача – Ісак Л.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Іващенком Ю.А., повний текст рішення складено  - 18 жовтня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона є особою, постраждалою від наслідків аварії на ЧАЕС. Рішенням Лубенського міськрайонного суду  від 25.02.2011 року зобов`язано УПФУ в Лубенському районі:  провести перерахунок державної пенсії та виплачувати ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі, не нижче 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про Державний бюджет України на відповідний рік", починаючи з 06.04.2010 року; провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії та виплачувати ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про Державний бюджет України на відповідний рік", починаючи з 06.04.2010 року. Вказує, що рішення суду пенсійний фонд відмовляється виконувати. Крім того, відповідач незаконно не виплачує у належному розмірі щорічну допомогу на оздоровлення, яка згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується в таких розмірах: інвалідам І і II групи - п`ять мінімальних заробітних плат. Інвалідність їй встановлена 20.03.2008 року. Вона неодноразово зверталася до органів державної влади із заявами і скаргами. Також зазначила, що безпідставно органи влади позбавили її пенсії, встановленої згідно рішення Лубенського міськрайонного суду від 25 лютого 2011 року. Вважає, що має право на отримання матеріальної і моральної шкоди у розмірі: За 9 років недоотримано законної пенсії: 4123 (мінімальна зарплата у 2019 році) х 12 (місяців) х 7 (років) = 346332 гривень; та 4123 гр. х 5 (на оздоровлення) х 10 (років) = 206150 гривень, всього: 346332 + 206150 = 552482 гривні. Вона зазнала фізичного болю і страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я і хірургічним втручанням, у зв`язку з чим незаконними діями відповідача їй також  спричинено і моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 100 000 грн. Вважає, що у даній ситуації єдиним способом захисту її прав є звернення до суду із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 552 482 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди – відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Департамент не є суб`єктом відповідальності за ядерну шкоду, у даних правовідносинах, зокрема щодо стягнення щорічної допомоги на оздоровлення, спеціальним законом є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким визначені та закріплені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, і який з 6 червня 1996 року містить повне визнання державою відповідальності за шкоду здоров`ю, втрату працездатності, завдану особам, постраждалим від Чорнобильської катастрофи та зобов`язання держави відшкодувати цю шкоду в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що основним предметом позову були вимоги про виплату належної компенсації за завдану шкоду здоров`ю, зумовлену негативним впливом іонізуючого випромінювання під час використання ядерної енергії. Статтею 13 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» передбачено, що громадяни, здоров`ю та майну яких завдано шкоди, зумовленої негативним впливом іонізуючого випромінювання під час використання ядерної енергії, мають право на її відшкодування в повному обсязі відповідно о законодавства. Право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров`ю особи, не обмежується строком давності. Суд не взяв до уваги міжнародні вимоги щодо відповідальності держави перед громадянами за завдану шкоду здоров`ю, в описові частині рішення суду не вказано про її стан здоров`я, про захворювання, про обов`язок держави сплатити їй матеріальне та моральне відшкодування. Головною підставою відмови у позові суд першої інстанції назвав неналежного відповідача, проте, якщо суд встановив, що відповідач неналежний, то чому суд не повідомив її про це, чому не замінив відповідача. У додатках справи є два витяги із судових рішень, де є відповідачами обласні органи соцзахисту.
У відзиві на апеляційну скаргу Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити – без змін. 

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи згідно довідки МСЕ від 20.03.2008 року (т.1 а.с. 17).

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.02.2011 року зобов`язано УПФУ в Лубенському районі:  провести перерахунок державної пенсії та виплачувати ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі, не нижче 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про Державний бюджет України на відповідний рік", починаючи з 06.04.2010; провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії та виплачувати ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про Державний бюджет України на відповідний рік", починаючи з 06.04.2010.

       Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2011 року постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.02.2011 року залишена без змін (т.1 а.с. 20).

25.02.2011 року ОСОБА_1 було видано виконавчий лист №2-а-610/11 про зобов`язання УПФУ в Лубенському районі: провести перерахунок державної пенсії та виплачувати ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі, не нижче 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про Державний бюджет України на відповідний рік", починаючи з 06.04.2010; провести перерахунок щомісячної додаткової пенсії та виплачувати ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про Державний бюджет України на відповідний рік", починаючи з 06.04.2010 р. (т.1 а.с. 21).

Боржником згідно даного виконавчого листа є Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (раніше Управління Пенсійного фонду України в Лубенському районі).

Згідно довідки Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області №3473 від 18.12.2018 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лубенському управлінні соціального захисту населення та отримує доплату на продукти харчування особам, віднесеним до І категорії, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю в розмірі 401,40 грн. на місяць (т.1 а.с. 51).

Суд першої інстанції встановив, що відповідач в ніяких відносинах з ОСОБА_1 не перебував та не перебуває, а тому вимоги позивача до нього про здійснення перерахунку та нарахування компенсації на оздоровлення та пенсії є безпідставним. 

Підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 552 482,00 грн, що є розміром збитків в результаті порушення її цивільного права, заподіяної ушкодженням її здоров`я внаслідок аварії на ЧАЕС, за 9 років, відповідно до частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду II групи у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат, відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то ця вимога є похідною від вимоги про стягнення матеріальної шкоди, яка задоволенню також не підлягає.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Предметом даного спору, який обрала позивач як спосіб захисту порушеного права, є стягнення з відповідача з Головного управляння праці та соціального захисту населення (Департамент соціального захисту населення) Полтавської обласної державної адміністрації на її користь матеріальної шкоди у розмірі 552 482 грн. та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. 
Розмір вказаної матеріальної шкоди, як зазначає позивач, складається з: за 9 років недоотриманої пенсії: 4123 грн. (мінімальна зарплата у 2019 році) х 12 (місяців) х 7 (років) = 346 332 грн. та 4123 грн. х 5 (на оздоровлення) х 10 (років) = 206 150 грн., а всього: 346332 + 206150 = 552 482 гривні.
Зазначаючи зміст позовних вимог та викладаючи обставини, якими позивач обгрунтовувала свої вимоги, вказувала, що невиконання органами Пенсійного фонду України Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з відповідними змінами, позбавили її права власності на майно, фактично на пенсійне забезпечення. Органи влади безпідставно позбавили її пенсії, визнаної за нею рішенням суду від 25.02.2011р, вважає, що невиплата тієї пенсії є боргом держави перед нею. 
Проте, як зазначає відповідач у даній справі, він є неналежним відповідачем, оскільки нарахування та виплата пенсії відноситься до компетенції територіального управління Пенсійного фонду України, а виплата щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відноситься до компетенції Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, які є самостійними юридичними особами.
У позові позивач визначила відповідачем Департамент соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації, а Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області - третьою особою.
Також позивач у позові вказала, що не буде заперечувати, якщо суд для захисту інтересів і прав позивача відхилиться від позовних вимог (в тому числі і заміна відповідача). При цьому, позивач не вказала на якого саме відповідача слід замінити відповідача, визначеного нею у позові.
Згідно ч.1,2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Вказана норма розмежовує відповілно право та обов`язок суду щодо залучення до участі у справі співвідповідача чи заміну первісного відповідача належним відповідачем за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження,
По справі вбачається, що 15.03.2019 р. у справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (т.1 а.с. 76), 18.04.2019 р. до суду першої інстанції надійшло клопотання позивача, тобто, до закінчення підготовчого провадження, в якому вона просила «у зв`язку зі складністю позову в разі необхідності і доцільності для захисту прав позивача залучити в якості відповідачів державні органи і установи на свій розсуд» (т.1 а.с. 181).
Вбачається, що дане клопотання також не містить конкретної вимоги, якого саме відповідача слід залучити до участі у справі, тобто залучити співвідповідача у справі, отже, клопотання не було конкретизовано.
Згідно ч. 2 п.4 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.
Згідно п. 3,4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Ухвалою суду першої інстанції від 15.07.2019 р. було закрите підготовче провадження у справі на справа призначена до судового розгляду ( т.1 а.с. 214). 
Проте, вбачається, що клопотання позивача «про залучення в якості відповідачів державних органів і установ на розсуд суду» судом першої інстанції не було розглянуто. По справі не вбачається, що судом були вжиті заходи по роз`ясненню позивачу її процесуального права щодо залучення співвідповідача у справі чи щодо заміни відповідача належним, не було уточнено яку саме процесуальну дії бажає вчинити позивач, якого саме відповідача слід залучити чи на якого замінити, що позивачу були роз`яснені наслідки вчинення або невчинення відповідної процесуальної дії, що суд сприяв їй у реалізації цього права.
Згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 29.08.2018 р. на звернення ОСОБА_1 , нарахування пенсійних виплат особам, що отримують пенсії за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі й тих, розмір, яких було встановлено на виконання судових рішень, починаючи з дати набрання чинності постанов Уряду №745, №1210, здійснюється у розмірах, визначених цими нормативними актами. Як показала перевірка, рішення Лубенського міськрайонного суду виконані територіальним управлінням Пенсійного фонду України в повному обсязі, про що було повідомлено ОСОБА_1 листом Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 21.01.2018 р. №5595/03-10/1, на даний час розмір її пенсійної виплати визначений згідно постанови КМ України від 23.11.2011 р. №1210 та становить 2 148,60 грн., в т.ч.: 1815 грн. – основний розмір пенсії; 227,76 грн. -додаткова пенсія як особі з інвалідністю 2 групи з числа потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи; 105,84 грн. -збережена об`єднана доплата. Отже, пенсія виплачується у відповідності до вимог чинного законодавства без будь-яких порушень (т.1. а.с. 164).
        Частина 3 ст. 376 ЦПК України  передбачає обов`язкові підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у разі порушення судом норм процесуального права, серед яких відсутня така підстава як не залучення судом першої інстанції до участі у справі співвідповідача чи не заміна первісного відповідача належним відповідачем.
Тобто, не залучення судом першої інстанції до участі у справі співвідповідача чи не заміна первісного відповідача належним відповідачем не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

        Згідно ч.1,4 ст. 367 ЦПК України, яка визначає межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, виходячи з повноважень суду апеляційної інстанції, апеляційний суд, перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, не наділений повноваженнями залучати до участі у справі співвідповідача чи не замінювати первісного відповідача належним відповідачем, оскільки законодавцем ці повноваження віднесені до повноважень суду першої інстанції на стадії підготовчого засідання, тому прохання позивача в апеляційній скарзі в разі необхідності замінити неналежного відповідача на належного відповідача не заслуговує на увагу, при цьому, позивач також не зазначає на якого конкретного відповідача слід замінити відповідача у справі.
Колегія суддів зазначає, що рішення суду, ухвалене у даній справі, не позбавляє позивача права звернутися до суду з позовом до належного відповідача, позивач є інвалідом 2-ї групи, звільнена від сплати судового збору.
       Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі позивач вказує, що основним предметом позову були вимоги про виплату їй належної компенсації за завдану шкоду здоров`ю, зумовлену негативним впливом іонізуючого випромінювання під час використання ядерної енергії, але, як зазначає позивач, суд першої інстанції цього у позові не побачив. Вбачається, що позивачем в апеляційній скарзі зазначено інший предмет та підстави позову, при цьому, не розмежовується чи це шкода здоров`ю під час використання ядерної енергії, чи шкода у зв`язку з невиконанням ухвалених судових рішень, чи шкода від дій чи бездіяльності органів державної влади, у залежності від предмету та підстав позову суд застосовує відповідні норм матеріального права до спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги щодо невиконання ухвалених судових рішень щодо перерахунку державної пенсії на користь позивача, є слушними, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією цивільного процесу, проте вони не є предметом даного позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що маються у справі витяги з двох рішень судів (т.2 а.с. 22,23), де відповідачами є обласні установи органів соцзахисту, то колегія суддів звертає увагу, що у цих справах позови пред`явлені до відповідних управлінь соціального захисту населення РДА.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ, -     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2020 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош         О.А. Лобов                 В. М. Триголов