ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/7145/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
секретар судового засідання: Новошицька О.О.
за участю:          позивача: ОСОБА_1 ;
                              представника позивача: Чіняєвої Ольги Миколаївни;
                              представника відповідача: Дерець Тетяни Валентинівни
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 (головуючий суддя Голобутовський Р.З.)
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Дніпропетровської митниці ДФС, просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості № UA110150/2019/200053/2 від 22.02.2019 року.
Позов обґрунтовано тим, що позивачем 19.02.2019 року подано електронну митну декларацію №UA110150/2019/210410 для здійснення митного оформлення транспортного засобу – автомобіль VOLKSWAGEN, модель Golf, номер кузова НОМЕР_1 : НОМЕР_2 , із визначеною митною вартістю на рівні 6400 євро, з яких 100 євро – витрати на транспортування. Проте, відповідачем безпідставно відкоригована заявлена митна вартість із застосуванням резервного методу та визначено миту вартість на рівні 9150 євро. Позивач вважає, що надані до митного оформлення товару документи належним чином підтверджували заявлену вартість товару, тому підстав для коригування митної вартості не було. Також зазначає, що рішення про коригування митної вартості № UA110150/2019/200053/2 від 22.02.2019 року взагалі не обґрунтоване та не містить посилань на жодну з обставин, за наявності яких Митний кодекс України пов`язує можливість митного органу витребувати додаткові документи і застосуванням ч. 3, ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України. Вважає, що рішення про коригування митної вартості протиправне, суперечить вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не підтверджено заявлену митну вартість товару за МД №UA110150/2019/210410 від 19.02.2019 р., при цьому враховуючи ненадання декларантом додаткових документів на пропозицію митного органу, в тому числі платіжних банківських документів на підтвердження оплати за товар, дії відповідача щодо коригування судом першої інстанції визнано правомірними.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що 19.02.2019 року подано електронну митну декларацію №UA110150/2019/210410 для здійснення митного оформлення транспортного засобу – автомобіль VOLKSWAGEN, модель Golf, номер кузова НОМЕР_1 : НОМЕР_2 , із визначеною митною вартістю на рівні 6400 євро. Проте, відповідачем безпідставно відкоригована заявлена митна вартість із застосуванням резервного методу та визначено миту вартість на рівні 9150 євро. Вважає, що ним надані до митного оформлення документи, що належним чином підтверджували заявлену вартість авто на рівні 6400 євро, тому підстав для коригування митної вартості у відповідача не було. Також зазначає, що рішення про коригування митної вартості № UA110150/2019/200053/2 від 22.02.2019 року взагалі не обґрунтоване та не містить посилань на жодну з обставин, за наявності яких Митний кодекс України пов`язує можливість митного органу витребувати додаткові документи і застосуванням ч. 3, ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України. 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Посилається на те, що митна вартість товару заявлена декларантом за основним методом – за ціною договору. Однак, автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією № UA110150/2019/210410 згенеровано форми митного контролю: «контроль правильності визначення митної вартості товарів» та «витребування документів, що підтверджують митну вартість товарів». Зазначає, що при проведенні перевірки документів, які підтверджують митну вартість, не надано перекладу на українську мову документів, що містять інформацію про авто та його вартість; відсутні документи на підтвердження оплати товару з урахуванням інформації рахунку про сплату готівкою; відсутні документи на підтвердження транспортних витрат.  
У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надали пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Надав пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що Позивач – фізична особа ОСОБА_1 , придбав за кордоном для власного користування автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Golf, номер кузова НОМЕР_1 : НОМЕР_2 , тип двигуна – дизель, робочий об`єм циліндрів – 1598см3;  дата виготовлення – 22.06.2015 р., який у лютому 2019 року ввезений на митну територію України. 
19.02.2019 року позивач через представника ТОВ «ЕНЕЛАЙЗ» звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС із електронною митною декларацією ІМ 40 ДЕ №UA110150/2019/210410 для здійснення митного оформлення товару.
22.02.19 Дніпропетровською митницею ДФС прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA110150/2019/200053/2, за яким митна вартість товару скоригована в сторону збільшення з 6400 евро до 9150 евро; митницею застосовано другорядний метод визначення митної вартості.
За основу для коригування митної вартості взято раніше визначену митним органом митну вартість легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, тип двигуна – дизель, рік випуску – 2015; робочий об`єм – 1598см3; потужність двигуна – 81кВт, колісної формули – 4х2, кількість місць для сидіння, включаючи водія - 5, тип кузову – седан,  країна відправлення – НОМЕР_3 , за декларацією від 18.01.2019 р. № UA403010/2019/001105 на рівні 9150 євро/шт.
Автомобіль позивача випущений у вільний обіг за МД від 22.02.2019 р. № UA110150/2019/211773.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 року.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються   Митним кодексом України,   Податковим кодексом України   та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2   статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 року).
Згідно із частиною 1   статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього   Кодексу, законів   та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1   статті 4 Митного кодексу України).
Згідно з частинами 1, 2, 3   статті 318 Митного кодексу України   митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього   Кодексу   та інших законів України.
При цьому, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Отже, для правильного вирішення даної справи слід дослідити, який є мінімум митних формальностей, необхідний для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Так, позивач зазначає, що придбав за 6 400 евро в Німеччині автомобіль «Volkswagen Golf» у продавця ІВ Automobile (рік випуску 2015, кузов № НОМЕР_2 , показник одометра на момент переміщення через митний кордон України - 200 593 км.).
Придбання вказаного автомобілю підтверджуються рахунком (Rechnung IB Automobile) від 14.02.2019 року №04/2019 (а.с. 8), оплата в розмірі 6 400 евро підтверджується квитанцією (Quittung) від 14.02.2019 року (а.с. 9).
Переклад вказаного рахунку та квитанції (з німецької на українську) міститься в матеріалах справи (а.с. 47, 48). 
19.02.19 року позивач звернувся (через представника ТОВ «ЕНЕЛАЙЗ») до Дніпропетровської митниці ДФС із електронною митною декларацією ІМ 40 ДЕ №UA110150/2019/210410 для здійснення митного оформлення товару: 
1. «Автомобіль легковий, для перевезення людей, для власного використання: марка – VOLKSWAGEN, модель – Golf, номер кузова НОМЕР_1 : НОМЕР_2 , тип двигуна – дизель, робочий об`єм циліндрів – 1598см3; потужність – 81кВт, потужністю 81 кВт, рік виготовлення – 22.06.2015 р.; показник одометра – 200593км, країна виробництва – DE (а.с.31).
Згідно з митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ № UA110150/2019/210410 товар імпортований на підставі рахунку від 14.02.2019 р. №04/2019, експортної декларації МRN 19DE32020060107Е5, довідки про транспортні витрати від 19.02.2019 року, митна вартість товару заявлена за ціною договору на рівні 6300 євро (а.с. 8-10, 47-51).
За результатами перевірки документів, які надані для підтвердження заявленої митної вартості товарів, митним органом виявлено наступне:
- згідно з наданим рахунком від 14.02.2019 р. №04/2019 (без перекладу) ІВ Automobile продає ОСОБА_2 автомобіль VOLKSWAGEN Golf вартістю 6300 євро. Згідно з рахунком оплата здійснена - готівкою. Серед наданих до митного оформлення документів відсутні платіжні (або банківські) документи, що підтверджують факт оплати оцінюваного транспортного засобу;
- наданий до митного оформлення лист гр. ОСОБА_3 від 19.02.2019 р. щодо вартості доставки транспортного засобу на рівні 100 євро не відповідає вимогам Митного кодексу, Правилам заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом МФУ від 24.05.2012 р. №599;
- надана експортна декларація без перекладу, що не відповідає вимогам ст. 254 Митного кодексу України;
- у наданій експортній декларації зазначені товаросупровідні документи, які не подавались до митного оформлення;
- висновки експертних організацій щодо митної вартості ТЗ до митного оформлення не надавались.
За результатами здійснення митного контролю з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, та у відповідності п. 2-3 ст. 53 МКУ декларанта зобов`язано протягом 10-ти календарних днів додатково надати (за наявності):
- документи, що містять відомості щодо вартості транспортування оцінюваних товарів;
- якщо рахунок сплачений, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності, - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Натомість, листом від 22.02.2019 р. за № 22/03 представником декларанта ТОВ «ЕНЕЛАЙЗ» повідомлено про неможливість надання додаткових документів у 10-денний строк (а.с. 36).
За відсутності наданих додаткових документів, митним органом проведено контроль правильності визначення заявленої декларантом митної вартості.
Так, митним органом враховано виявлені у ході перевірки невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару та ціни, що фактично сплачена, про що зазначено у ході проведення консультації шляхом направлення електронних повідомлень митниці, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком -  зроблено висновок про неможливість застосування обраного декларантом методу (за ціною договору), тому заявлена митна вартість товару скоригована митним органом, прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110150/2019/200053/2 від 22.02.2019 року із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товару, та визначена митна вартість на рівні 9150 Євро.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що за основу для коригування митної вартості митним органом взято раніше визначену митним органом митну вартість легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, тип двигуна – дизель, рік випуску – 2015; робочий об`єм – 1598см3; потужність двигуна – 81кВт, колісної формули – 4х2, кількість місць для сидіння, включаючи водія - 5, тип кузову – седан,  країна відправлення – НОМЕР_3 , за декларацією від 18.01.2019 р. № UA403010/2019/001105, згідно якої визначено митну вартість авто на рівні 9150 євро.
У зв`язку з визначенням митної вартості автомобілю на рівні 9150 євро., автомобіль позивача випущений у вільний обіг за МД від 22.02.2019 р. № UA110150/2019/211773.
Отже, 22.02.19 Дніпропетровською митницею ДФС прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA110150/2019/200053/2, за яким митна вартість товару скоригована в сторону збільшення з 6400 евро до 9150 евро в силу застосування митницею другорядного/резервного методу визначення митної вартості товару.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції відповідачем при прийняття рішення про коригування митної вартості товару не виконано обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Також на думку колегії суддів апеляційної інстанції, відповідачем використано вищу ціну із врахуванням податку на додану вартість, в той же час зміст наданих позивачем для митного оформлення документів, виданих продавцем, підтверджує сплачену позивачем ціну товару. Водночас, визначення продавця чи власника товару не впливає на його митну вартість, при цьому, з наданих до митного оформлення документів, зрозуміло, що продавцем є компанія нерезидент IB Automobile.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували правильність визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору, а відповідач, в свою чергу, довів правомірність своїх дій, тому з огляду на неможливість застосування основного метода визначення митної вартості товару, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем обґрунтовано застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може, виходячи з наступного. 
Згідно з   статтею 248 Митного кодексу України   (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша   статті 257 Митного кодексу України).
Статтею 49 Митного кодексу України   передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята   статті 58 Митного кодексу України).
Відповідно до частини 1   статті 57 Митного кодексу України   визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 
2) другорядні: 
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 
в) на основі віднімання вартості; 
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 
ґ) резервний.
Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. 
Пріоритетність застосування основного методу обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. 
При цьому, тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу повинні застосовуватися методи, закріплені положеннями пункту 2 частини 1   статті 57 Митного кодексу України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої   статті 58 Митного кодексу України.
Так, відповідно до положень частини 1   статті 58 Митного кодексу України   основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Водночас, основний метод не застосовується у наступних випадках:
а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; 
б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до      частини другої   статті 58 Митного кодексу України). 
Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.
Згідно з частиною 2   статті 54 Митного кодексу України   контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій   статті 58 цього Кодексу.
За правилами частини 3   статті 58 Митного кодексу України   у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої   статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1   статті 53 Митного кодексу України   у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: 
а) заявлену митну вартість товарів; 
б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга   статті 53 Митного кодексу України).
За правилами частини 5 статті 53 Митного кодексу України   забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Зі змісту   статті 53 Митного кодексу України   слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує й положенням частини 3 статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що частиною 3   статті 53 Митного кодексу України   встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 
4) виписку з бухгалтерської документації; 
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому випробовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені   статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Саме такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.10.2019 року у справі 140/231/19.
В силу ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Слід також зазначити, що зі змісту положень розділу ІІІ ("Митна вартість товарів та методи її визначення")   Митного кодексу України   випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.      
Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: 
а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; 
б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. 
Відповідно до положень пункту 3 частини 2 статті 2 КАС України   у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно, рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки суб`єкта владних повноважень повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Дніпропетровською митницею ДФС оформлено рішення про коригування митної вартості товару № UA110150/2019/200053/2 від 22.02.2019 року за МД №UA110150/2019/210410 від 19.02.2019 р., за якою митна вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Golf, номер кузова НОМЕР_1 : НОМЕР_2 , тип двигуна – дизель, робочий об`єм циліндрів – 1598см3; дата виготовлення – 22.06.2015 р., визначена позивачем на рівні 6300 євро та 100 євро – транспортні витрати до кордону України.
Зазначеним рішенням відповідача відкоригована заявлена митна вартість автомобілю позивача та визначено його митну вартість на рівні 9150 євро.
Підставою для здійснення коригування митної вартості заявленого до розмитнення позивачем товару за МД №UA110150/2019/210410 від 19.02.2019 р. в сторону збільшення ціни товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості стали:
- невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, 
- відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару та ціни, що фактично сплачена, 
- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно сформованого переліку на підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу.
За результатами проведеного контролю співставлення у відповідності до положень ст. 337 МКУ митним органом встановлена наявність митного оформлення подібного товару, а саме, врахована марка авто «Volkswagen», моделі «Golf», року випуску - 2015, тип двигуна – дизель, робочий об`єм -1598 см3, потужність 81кВт, колісні формули -4х2, кількість місць для сидіння, включаючи водія – 5, типу кузова – седан, країни відправлення, валюти – євро, митне оформлення якої здійснене за резервним методом за ЕМД від 18.01.2019 року №UA403010/2019/001105 на рівні 9150євро.
Однак, надаючи оцінку співставленню митного оформлення подібного товару (від 18.01.2019 року №UA403010/2019/001105), що взяте за основу при коригуванні митної вартості товару позивача, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає характеристики, які не можуть піддаватися співставленню. 
Зокрема, митна вартість автомобілю за ЕМД від 18.01.2019 року №UA403010/2019/001105 здійснена безпосередньо митним органом за резервним методом, а не за основним (за ціною договору), що вказує на визначення митної вартості безпосередньо митним органом, а не декларантом; при цьому, взявши за основу митну вартість автомобіля за митною декларацією від 18.01.2019 року №UA403010/2019/001105, митний орган не надав відомостей щодо показників одометру автомобіля за цією декламацією (водночас автомобіль позивача має пробіг 200 593км). Вказане не дозволяє визначити, чи є подібним за своїм станом автомобіль, взятий за основу, для визначення митної вартості автомобіля позивача.
Також, митне оформлення подібного товару (від 18.01.2019 року №UA403010/2019/001105), вказує на те, що в дній декларації кузов автомобілю – седан, в той час як тип кузова автомобілю позивача – універсал. 
Отже, зазначене також свідчить про те, що вартість автомобілів з різними кузовами (седан та універсал) не може бути однаковою, а отже, відповідач певним чином діяв не на  вичерпних доказах, а на припущеннях. 
Тому колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що відповідачем доведено правомірність своїх дій/рішень.
Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного декларантом методу визначення митної вартості. 
Саме такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.10.2019 року у справі 809/1469/16.
Як зазначалося вище, в силу ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Враховуючи викладене, твердження митного органу про неможливість визначення митної вартості транспортного засобу, що ввозиться позивачем, із застосуванням основного методу є безпідставним, а відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки, митна вартість, заявлена декларантом, підтверджується наявними у матеріалах справи рахунком від 14.02.2019 року №04/2019, квитанцією про сплату на користь продавця 6500 євро, митною декларацією країни відправлення №19DE320200601071Е5(а.с. 8, 7, а.с. 47-51, а.с. 59, 60).
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про документальне підтвердження позивачем факту придбання ним за 6 400 евро в Німеччині у продавця ІВ Automobile автомобіль «Volkswagen Golf» 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , показник одометра на момент переміщення через митний кордон України - 200 593 км. Та підтвердження митної вартості товару, заявленого позивачем за основним методом (за ціною договору). 
Згідно статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки відповідачем не доведено правомірність своїх дій/рішень при коригуванні митної вартості товару оформленого рішенням про коригування митної вартості товару № UA110150/2019/200053/2 від 22.02.2019 року за МД №UA110150/2019/210410 від 19.02.2019 р., то вказане рішення Дніпропетровської митниці ДФС підлягає скасуванню.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.
Вищезазначене є мотивом для прийняття судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем. 
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені.
Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 – скасувати та прийняти нову постанову.
Позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості № UA110150/2019/200053/2 від 22.02.2019 року.
Постанова набирає законної сили 19.02.2020 та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно статей 328, 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 19.02.2020.
В повному обсязі постанова виготовлена 26.02.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова