ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 691/296/19 Провадження № 22-ц/821/50/20		
Категорія: 301030000 		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :
головуючої:                     Карпенко О.В. 
суддів:                              Єльцова В.О., Нерушак Л.В.
за участю секретаря:    Анкудінова О.І.
учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
третя особа: виконавчий комітет Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: виконавчий комітет Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням;

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

11 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Городищенського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: виконавчий комітет Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись в обгрунтування заявленого позову на те, що згідно свідоцтва на право власності на жилий будинок від 29.04.1994 року має на праві приватної власності домоволодіння по АДРЕСА_1 . 
В даному домоволодінні, вказує позивач, з 21 листопада 2011 року здійснена державна реєстрація місця проживання сина позивача - ОСОБА_2 , який фактично у 2016 році вибув у Луганську область та більше трьох років домоволодінням, як житлом, не користується, проте з реєстраційного обліку не знявся. 
Позивач зазначає, що як людина похилого віку, має намір відчужити належний йому на праві власності житловий будинок, проте реєстрація у будинку відповідача перешкоджає йому реалізувати в повній мірі свої права, як власника, на продаж житла. 
Як вбачається із довідки органу місцевого самоврядування, зазначає позивач,  відповідач  ОСОБА_2 , маючи державну реєстрацію місця проживання у житловому будинку по АДРЕСА_1 , фактично в ньому не проживає, даним житлом не цікавиться, будь-яких витрат, пов`язаних із його утриманням не несе, у зв`язку із чим з метою захисту своїх прав, як власника житла, ОСОБА_1  змушений звертатися до суду із відповідним позовом та просив постановити рішення, яким визнати  ОСОБА_2  особою, яка втратила право користування домоволодінням за адресою:АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, зокрема, послався на те, що судом не встановлено та позивачем належними і обґрунтованими доказами не доведено, що відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, що унеможливлює визнання його особою, яка втратила право користування житловим приміщенням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 14 листопада 2019 року,  ОСОБА_1 вважаючи, що оскаржуване рішення винесене із порушенням норм матеріального права, при недостатньо повному дослідженні обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2019  рокута ухвалити нове рішення, яким заявлені  ним  позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга  ОСОБА_1 , зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно було взято до уваги доводи відповідача щодо тимчасових поважних обставин, які змушують його проживати в іншому населеному пункті, оскільки вони нічим об`єктивно не доведені та не підтверджені належними доказами.
Крім того, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував того, що хоча сторони і перебувають в родинних стосунках, відповідач не має права впливати на рішення позивача, як власника, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Відзив на апеляційну скаргу.

11 січня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . 
У своєму відзиві Мліївська сільська рада Городищенського району Черкаської області зазначила, що на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 та відповідно до відомостей з Єдиного демографічного реєстру та облікових даних погосподарського обліку сільською радою позивачу було надано довідкову інформацію, а саме, що 21 листопада 2011 року у домоволодінні ОСОБА_1 була здійснена державна реєстрація місця проживання його сина ОСОБА_2 , який фактично у 2016 році вибув в Луганську область. Дана інформація відповідає дійсним обставинам. 
Мліївська сільська рада Городищенського району Черкаської області не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2019 із ухваленням нового рішення про задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 15 січня 2020 року на 10:00 год.

Фактичні обставини справи 

Як вбачається із наявних матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач  ОСОБА_1 згідно Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 . (а.с.5)
У вказаному будинку зареєстровані: власник ОСОБА_1 , син - ОСОБА_2 та онука - ОСОБА_3 , що підтверджується даними довідки про склад сім`ї за № 649 від 15.04.2019 року /а.с.35/, проте із даної довідки не вбачається конкретна дата, з якої відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований в будинку.        
       Згідно інформаційної довідки Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 5 березня 2019 року за № 88,  ОСОБА_2  дійсно зареєстрований  за адресою по АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживає більше трьох років. (а.с. 6)         
      Звертаючись до суду та заявляючи вимогу про визнання ОСОБА_2  таким, що втратив право користування домоволодінням за адресою:АДРЕСА_1 ,ОСОБА_1  посилається на те, що реєстрація його сина в належному йому на праві власності будинку при фактичному тривалому непроживанні відповідача в ньому, позбавляє його можливості в повній мірі реалізовувати права власника щодо розпорядження вказаним майном.

Позиція Черкаського апеляційного суду 

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1  не  підлягає до задоволення,  виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну, в особі її державних органів, позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Предметом позову є визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України.
Право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом також закріплене у ст. 405 ЦК України, відповідно до частини першої якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Тобто, при застосуванні частини другої статті 405 ЦК України вирішальне значення має відсутність особи за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин на це.
Саме на позивача процесуальний закон (ст.ст. 12, 81 ЦПК України) покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Однак, належних і достатніх доказів, підтверджуючих обставини, зазначені ОСОБА_1 в позові, на адресу суду надано не було.
Зокрема, на підтвердження своїх позовних вимог позивач надав довідку від 5 березня 2019 року за № 88, видану Виконавчим комітетом Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області, відповідно до якої ОСОБА_2 згідно із записами у погосподарській книзі № 3 на 2016-2020 роки зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 . Фактично за вказаною адресою не проживає більше трьох років. (а.с. 6) 
Відповідно до довідки виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 11 квітня 2019 року № 355, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає, фактичне місце проживання не відоме. (а.с.27)
З наявної в матеріалах справи довідки Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 15 квітня 2019 року за № 649про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку/ осіб вбачається, що до складу сім`ї, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1  входять:  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 (а.с.35), проте, із відомостей вищевказаних довідок не вбачається конкретна дата, з якої відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований в будинку.
Також будь-якими доказами не підтверджені причини непроживання відповідача ОСОБА_2 за місцем реєстрації, як і те, що вказані причини є неповажними.
Для застосування статті 405 ЦК України має бути встановлена не просто відсутність особи у місці проживання та реєстрації понад один рік, а саме встановлена відсутність без будь-яких поважних причин на це, тобто не має бути чинників, що перешкоджають або унеможливлюють проживання такої особи у жилому приміщенні. 
Як було встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 тимчасово проживає в м.Горск Попаснянського району Луганської області, вказана територія на даний час формально підконтрольна Уряду України згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р (із змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», у якому зазначено, що населені пункти Попаснянського району Луганської області віднесені до такого переліку. Загальними для населених пунктів такої зони проблемами є обмеження функціонування органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, відсутність регулярного та нерегулярного транспортного сполучення, не отримання в повному обсязі доступу до медичних та соціальних установ, і інше. Саме це і було причиною відсутності ОСОБА_1 за місцем його проживання. Така відсутність особи не може вважатись відсутністю без поважних причин.
Також є безпідставними посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про наявність підстав для визнання відповідача особою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням у зв`язку із його виїздом на інше постійне місце проживання до іншого населеного пункту, оскільки вказані посилання також є нічим неаргументованими.
Будь-яких доказів про те, що відповідач ОСОБА_2 має інше, придатне для проживання житло, матеріали справи не містять.
Суд першої інстанціїправильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам в їх сукупності, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, і дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Інші доводи, наведені  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: виконавчий комітет Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча          О.В. Карпенко

Судді В.О. Єльцов

Л.В. Нерушак

Повний текст постанови виготовлено 16.01.2020 року