ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
5 грудня 2019 року
м. Київ
                                                                                    
справа № 741/810/16
провадження № 51-85км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:  
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
засудженого                                    ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016270200000179, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі — КК), 
 
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2016 року та вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 27 квітня 2017 року.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вказаним вироком Носівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ст. 71 КК ОСОБА_6 до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна.
 
За цим же вироком засуджено ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржено.
Чернігівський апеляційний суд 27 квітня 2017 року скасував вирок суду першої інстанції щодо  ОСОБА_6 у частині призначеного покарання й ухвалив новий, за яким призначив йому покарання за ч. 2 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 71 КК до покарання, призначеного йому за даним вироком, частково приєднав невідбуте покарання за попереднім вироком Носівського районного суду від 30 листопада 2015 року і за сукупністю вироків визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахував у строк покарання строк тримання ОСОБА_6 під вартою з 11 квітня 2016 року по 27 квітня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб (розбій), тобто злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, за встановлених у вироку обставин. 
Так, 4 квітня 2016 року близько 22:30 ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи обоє у стані алкогольного сп`яніння, поблизу господарства на вул. Мічуріна, 141 у м. Носівці з метою заволодіння чужим майном вчинили напад на ОСОБА_10 , завдавши йому одного удару дерев`яним поліном по голові та численних ударів кулаками і ногами по голові та тулубу, чим заподіяли потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, крововиливів обох очей, забою носа, крововиливів нижньої губи , забою правої щоки, забійної рани лоба, чотирьох забійних ран та саден волосяної частини голови, крововиливів стегна, грудної клітки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого заволоділи його мобільним телефоном марки «Нокіа 215 Дуал» вартістю 570 грн.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. 
 
Обґрунтовуючи свої доводи, захисник зазначає, що:
- суди першої та апеляційної інстанцій, порушуючи статті 9, 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) не дали належної оцінки доказам та не співставили їх з іншими доказами у кримінальному провадженні;
- суди послалися у судових рішеннях на показання, які дав потерпілий, який майже нічого не пам`ятає, оскільки в момент правопорушення перебував у нетверезому стані;
- крім того, на місці вчинення злочину не було знайдено палиці, якою нібито завдавалися удари, тоді як є свідки, які дали показання стосовно того, що дружина потерпілого завдавала йому неодноразові удари по голові сковородою;
- матеріали провадження не містять належних та достатніх доказів винуватості ОСОБА_6  у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, тому суд мав підстави для закриття цього кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості обвинуваченого; 
- судові рішення в частині епізоду за ч. 2 ст. 187 КК є необґрунтованими, оскільки ухвалені не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК; 
- на порушення ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції залишив поза увагою клопотання обвинуваченого про повторне дослідження обставин провадження;
- вирок апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КК, оскільки апеляційний суд своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину;
- при цьому вважає, що необхідно повторно допитати потерпілих та свідків у справі, співставити показання свідків із показаннями потерпілого та обвинувачених.
 
Позиції учасників судового провадження
 
У судовому засіданні засуджений підтримав вимоги касаційної скарги і заявив клопотання про додаткове зарахування йому попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; прокурор вважав судові рішення законними та обґрунтованими й просив залишити їх без зміни. 
 
Мотиви Суду
 
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. 
 
Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам у касаційній скарзі в частині оцінки доказів, належність і допустимість яких було перевірено в суді апеляційної інстанції. Тому наведені у скарзі доводи щодо повторного допиту потерпілих та свідків у справі, співставлення показань свідків із показаннями потерпілого та обвинувачених, а такожстосовно того, що суди послалися у судових рішеннях на показання, які дав потерпілий, котрий майже нічого не пам`ятає, оскільки в момент правопорушення перебував у нетверезому стані, та щона місці вчинення злочину не знайшли палиці, якою нібито завдавалися удари, і є свідки, які дали показання, що дружина потерпілого завдала йому неодноразові удари по голові сковородою, не є предметом дослідження та перевірки в касаційному суді.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом.
Суди першої та апеляційної інстанцій при постановленні своїх рішень урахували показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Потерпіла свідчила про те, що саме обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_6 вийшли на вулицю з будинку. ОСОБА_6 , підійшовши до них (подружжя ОСОБА_12 ), якимось предметом ударив її чоловіка по голові, той впав, а ОСОБА_8 став нишпорити по її кишенях, але, нічого не знайшовши, почав нишпорити по кишенях чоловіка. При цьому вона бачила, як вони обоє завдавали ударів руками та ногами по голові й тулубу її чоловіка. Потім вона почула голос ОСОБА_8 , який сказав, що є «труба». Після цього вони припинили бити її чоловіка і пішли геть.
Потерпілий ОСОБА_10 у суді стверджував, що саме ОСОБА_8 та ОСОБА_6 напали на нього. При цьому останній завдав ударів палицею по голові, а потім разом з ОСОБА_8 — ударів руками та ногами по різним частинам тіла. ОСОБА_8 нишпорив по кишенях, забрав мобільний телефон.
Висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суди також зробили, дослідивши та оцінивши такі докази: 
- висновок судово-медичної експертизи, згідно з яким у громадянина ОСОБА_10 виявили легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і могли виникнути від ударів поліном по голові, від не менше ніж десяти ударів як кулаками, так і ногами. Давність заподіяння ушкоджень відповідає строку 4 квітня 2016 року; 
- протокол вилучення у ОСОБА_8 мобільного телефону марки «Нокіа 215» з корпусом салатового кольору, який у нього було виявлено при затриманні;
- висновок судової товарознавчої експертизи, згідно з яким вартість наданого на дослідження мобільного телефону торгової марки «Нокіа 215» з корпусом салатового кольору становить 570 грн.
Тому, ураховуючи показання потерпілих, які прямо вказували на обвинувачених як на осіб, які вчинили правопорушення, та відсутність даних про те, що потерпілі могли їх обмовити за наявностіінших доказів, які було враховано при постановленні вироку, Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, зазначених у вироку, та за встановлених обставин вважає, що доводи в касаційній скарзі захисника про відсутність належних та достатніх доказів винуватості її підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КПК, є безпідставними і такими, що спростовують правильність зазначених висновків суду та кваліфікації дій  ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК.
Таким чином, за встановлених судом першої інстанції обставин дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК кваліфіковано правильно, підстав для закриття провадження, про що ставить питання у касаційній скарзі захисник, у суду не було. Вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 постановлено з дотриманням статей 420, 374 і 370 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний за клопотанням учасників судового провадження повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.
 
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
 
Як убачається зі змісту клопотання, поданого обвинуваченим у суді апеляційної інстанції (т. 3, а.п. 195), він просив повторно допитати всіх свідків та потерпілого у зв`язку з тим, що, на його думку, суд першої інстанції не надав належної оцінки його показанням.
 
Водночас у касаційній скарзі захисник не навів будь-яких обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК, які б могли бути підставою для повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та не зазначив доводів про те, що невирішення зазначеного клопотання є тим істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
 
За встановлених обставин, невирішення судом апеляційної інстанції клопотання про повторне дослідження доказів, не є тим істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке б могло бути підставою для зміни чи скасування судового рішення. 
 
Таким чином, апеляційний розгляд провадження в цілому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Даних, які би свідчили, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність чи допустив такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, про що йдеться в касаційній скарзі захисника, не виявлено. 
 
Тому з огляду на вищевказане відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених у касаційній скарзі.
Зі змісту вироку суду апеляційної інстанції вбачається, що судом було вирішено питання про зарахування на підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк покарання строку тримання ОСОБА_6 під вартою у межах даного кримінального провадження з 11 квітня 2016 року по 27 квітня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Клопотання засудженого стосується строку попереднього ув`язнення за іншим кримінальним провадженням, тому з цим питанням він може звернутися в порядку виконання вироку.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 27 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 — без задоволення.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                            ОСОБА_3