Ухвала
 
06 лютого 2020 року 
м. Київ
 
справа № 372/3119/17
провадження № 61-20646ск19
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Українська міська державна нотаріальна контора, Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області, про розподіл майна подружжя та визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Української міської державної нотаріальної контори, Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку цього майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
15 листопада 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу у справі № 372/3119/17 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року, повний текст якої складено 06 червня 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків шляхом зазначення у касаційній скарзі дати отримання копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, доказів, які підтверджують таку дату та поважних причин пропуску строку на касаційну оскарження; надання оригіналу документу про сплату судового збору.
На виконання вказаної ухвали ОСОБА_1 надала квитанцію про сплату судового збору № 0.0.154671567.1 від 16 грудня 2019 року.
Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що копію оскарженої постанови апеляційного суду отримала у період з 11 по 21 червня 2019 року, більш точної дати вказати не може.
Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України 
(далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлено з інших з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Таким чином касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року подана 15 листопада 2019 року із пропуском строку передбаченого статтею 390 ЦПК України.
ОСОБА_1 просила поновити пропущений строк на касаційне оскарження та врахувати, що вона є людиною похилого віку, має ряд хронічних захворювань. 
У період з червня по листопад 2019 року перенесла чергове загострення хвороби та не мала фізичної можливості на здійснення дій, які стосуються підготовки та подачі касаційної скарги.
Ухвалою від 14 січня 2020 року наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення пропущеного строку суд визнав неповажними, як недоведені та продовжив ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги в частині надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження та зазначення інших поважних підстав пропуску такого строку.
При цьому ОСОБА_1 були роз`яснені положення частини третьої статті 393 ЦПК України згідно з якими касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя- доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
На виконання ухвали суду від 14 січня 2020 року ОСОБА_1 подала заяви та пояснення в яких просила врахувати її складні сімейні відносини, вік, стан здоров`я. Крім того надала копію своєї медичної амбулаторної картки, щодо звернення до лікаря 26-27 вересня 2019 року та в січні 2020 року. 
Однак наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження суд визнає неповажними виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. 
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини 
(далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.
Отже безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.
Отримавши копію оскаржуваної постанови апеляційного суду у червні 2019 року та подавши касаційну скаргу 15 листопада 2019 року, ОСОБА_1 більш ніж на три місяці пропустила строк на касаційне оскарження. Вік позивачки та наявність в нею ряду захворювань не є самі по собі підставою для поновлення пропущеного строку. Крім того звернення ОСОБА_1 до лікаря у вересні 2019 року відбулось вже після спливу встановленого законом строку на касаційне оскарження. 
Таким чином заява ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку обґрунтована фактично тими ж доводами, що наводились заявником у попередній заяві, які було визнано судом неповажними, інших поважних причин, що перешкодили заявнику звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою з дотриманням процесуальних строків та які б виправдовували втручання касаційного суду у принцип правової визначеності заява не містить, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 12, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 04 червня 2019 року у цивільній справі № 372/3119/17.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                     В. В. Шипович