ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року	Львів	Справа № 813/6079/13-а пров. № 857/13408/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Обрізка І.М., Сеника Р.П.,
з участю секретаря судових засідань                                                      Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу» до Львівської митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України у Львівській області про скасування рішень, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу» (далі – ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу») звернулось до суду з адміністративним позовом, у якому просило:
визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Міндоходів (далі – Митниця) про коригування митної вартості від 03 липня 2013 року № 209000003/2013/900064/2 (далі – Рішення); 
визнати протиправною та скасувати оформлену Митницею картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00304 (далі – Картка відмови); 
стягнути з Державного бюджету України на його користь надмірно сплачені суми мита у розмірі 1511,40 грн та податку на додану вартість (далі – ПДВ) у розмірі 6347,90 грн на підставі платіжного доручення від 03 липня 2013 року № 3031.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2013 року у справі № 813/6079/13-а позов було задоволено повністю. При цьому суд виходив із того, що  Митницею не було дотримано процедури при обранні методу визначення митної вартості товару, що є порушенням прав декларанта. Оскільки декларант подав документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та підтверджували митну вартість за ціною договору, відповідач не мав правових підстав для застосування резервного методу. Тому надмірно сплачені суми мита і ПДВ із ввезених на митну територію України товарів підлягають поверненню.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року  апеляційну скаргу Митниці було задоволено. Скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2013 року і  у задоволенні позову ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року касаційну скаргу ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» задоволено частково. Скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При цьому суд касаційної інстанції вказав, що судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки доводам позивача про те, що відповідачу були надані всі необхідні документи для перевірки правильності задекларованої митної вартості імпортованих товарів, а саме: договору та додатків до нього, інвойсу та митної декларації країни відправлення, платіжних доручень про перерахування іноземної валюти; договору на транспортування товару та інше. Окрім того, слід дослідити зміст поданих позивачем додаткових документів, витребуваних Митницею. 
Судом апеляційної інстанції не було враховано, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС Державної фіскальної служби України інформація про вантажну митну декларацію, на яку  Митниця посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України.  
Окрім того, повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів. Тому у цьому випадку вимога позивача зобов`язати митний орган прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права. 
У апеляційній скарзі Митниця просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що задекларована ТОВ «Фірма «Техінка Монтажу» митна вартість товару не підтверджувалась наданими документами, оскільки не було подано транспортні (перевізні) документи (договір на транспортне перевезення), банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Окрім того, за результатами здійснення порівняння рівня заявленої митної вартості товарів виявлено, що задекларована митна вартість товару значно відрізнялась від рівня митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено; виявлено, що договір перевезення стосується іншого суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності (ЗЕД). 
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 05 вересня 2012 року Компанія FABORY SHANGHAI CO., LTD. (Продавець) і ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» (Покупець) уклали контракт № FB_2012_005 (далі – Контракт), за умовами якого Продавець виробляє та продає, а Покупець купує метричну продукцію на умовах FOB порт Китаю (INKOTERMS 2000) відповідно до обумовлених специфікацій, які є невід`ємною частиною Контракту.
Водночас Контрактом було обумовлено, що вартість товару встановлюється в доларах США і включає вартість товару, пакування, витрати по завантаженню до транспортного засобу покупця, виконанню всіх формальностей по передачі товару, зокрема, отримання експортних ліцензій, митної реєстрації та інших дозволів, необхідних для продукування та експорту і перевозки товару до України. Вартість товару, що може бути поставлений за Контрактом, складає 400000 доларів США та включає в себе вартість упакування та маркування товару. Покупець оплачує товар безготівковим банківським переказом.
26 грудня 2012 року сторони уклали додаток № 2 до Контракту на виробництво, постачання та купівлю товару на загальну суму 30089,67 доларів США, а також погодили обов`язок покупця сплатити 6000 доларів США авансу до 28 грудня 2012 року.
22 березня 2013 року сторони уклали додаток № 2/1 до Контракту на виробництво, постачання та купівлю товару на загальну суму 7836,32 доларів США та погодили обов`язок покупця сплатити 1836,32 доларів США авансу до 09 травня 2013 року.
Відповідно до інвойсу Продавця від 25 березня 2013 року № FB120028000 загальна вартість товару, що підлягає поставці, становила 7836,32 доларів США.
Згідно із платіжними дорученнями від 27 грудня 2012 року № 601 та від 07 березня 20013 року № 611 ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» сплатило FABORY SHANGHAI CO., LTD вартість товару, що підлягав поставці згідно з Контрактом.
Транспортування товару відбувалося згідно із договором № 00/15 на транспортно-експедиційне обслуговування від 12 серпня 2009 року, за умовами якого ТОВ «Глобал Оушен Лінк» (Експедитор) організовує перевезення різними видами транспорту, перевалки у портах та транспортно-експедиційному обслуговуванні зовнішньоторгових вантажів ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» (Клієнт). 
Довідкою про транспортні витрати № 386 від 31 травня 2013 року засвідчено ставку морського фрахту Шанхай (Китай) через Одеський порт (Україна) на адресу ТМ-Сервіс, м. Львів, для 1х20фт контейнера ECMU1315566, що складає 2172,53 грн.
Листом № 345 від 17 грудня 2012 року ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» звернулося до Львівської торгово-промислової палати з проханням надати цінову довідку по вартості товару без сплати обов`язкових митних платежів та ПДВ, що постачається за Контрактом, інвойс № FB12005000 від 24 жовтня 2012 року, а саме: гвинти з чорних металів, фосфатовані, головка «під потай» з хрестоподібним шліцем. 
У відповіді Львівської торгово-промислової палати № 19-09/1289 від 21 грудня 2012 року вказано, що значення вартості оцінюваного товару без сплати обов`язкових митних платежів та ПДВ станом на дату оцінки складає вартість угоди у відповідності до контрактної документації, а саме 40234,89 доларів США.
02 липня 2013 року ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» подало до митного оформлення електронну митну декларацію № 100250000/2013/015722 на вказаний вантаж. 
На підтвердження заявленої митної вартості товару до митної декларації було додано:
контракт № FB_2012_005 від 05 вересня 2012 року; 
інвойс компанії виробника – постачальника № FB12005000 від 24 жовтня 2012 року з додатками до нього;
платіжні доручення в іноземній валюті № 611 від 07 березня 2013 року та № 601 від 27 грудня 2012 року;
пакувальний лист від 25 березня 2013 року;
договір № 00/15 від 12 серпня 2009 року на транспортне-експедиційне обслуговування;
оригінал сертифікату походження № G133112101390018 від 10 квітня 2013 року із зазначенням країни походження товару і зазначенням відправника та отримувача;
комерційну пропозицію від постачальника від 12 березня 2013 року;
митну декларацію країни відправника № 223120130810173131 від 11 квітня 2013 року;
іменний коносамент від 14 квітня 2013 року № CNSHA034223;
довідку на транспортні послуги ТОВ «Глобал Оушен Лінк».
Після опрацювання поданих позивачем документів Митниця дійшла висновку про їх недостатність для визначення митної вартості товару та сформувала електронне повідомлення-вимогу про необхідність подання додаткових документів, за умови яких може бути визначено митну вартість товару, а саме: 
виписку з бухгалтерської документації, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 
каталоги, специфікації; 
прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
03 липня 2013 року ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» надало Митниці додаткові документи, а саме: 
копію додатку до Контракту від 26 грудня 2012 року № 2;
витяг біржових організацій від 03 липня 2013 року про вартість сировини;
виписки з бухгалтерської документації;
платіжне доручення від 27 грудня 2012 року № 601;
висновок Львівської торгово-промислової палати з додатками.
Опрацювавши додатково подані позивачем документи, Митниця 03 липня 2013 року прийняла оспорюване Рішення, в якому зазначила про неможливість визначення митної вартості імпортованих товарів за ціною договору у зв`язку із відсутністю відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та з неподанням повного переліку основних документів, що підтверджують митну вартість. 
При цьому було вказано про неможливість застосування методу 2а визначення митної вартості з причини відсутності у митного органу інформації про ідентичні товари. 
Коригування митної вартості ґрунтувалося на раніше визначених митними органами митних вартостях згідно з митною декларацією від 25 червня 2013 року № 100250000/2013/15722.
У відповідності до цього Рішення митним органом було видано оспорювану Картку відмови.
У подальшому на підставі зазначеного Рішення ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу»  платіжним дорученням від 03 липня 2013 року № 3031 додатково сплатило мито у розмірі 1511,40 грн та ПДВ у розмірі 6347,90 грн та звернулося до суду за захистом своїх прав із цим адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль – це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Як визначено у статті 50 МК, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК). 
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).
Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
При цьому, на переконання апеляційного суду, наведені правові норми дають підстави для висновку, що органи доходів і зборів при реалізації свої повноважень щодо контролю за правильністю обчислення митної вартості декларантом мають право витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, однак лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей через неповноту поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідність характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою з огляду на те, що саме із цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування ним додаткових документів у декларанта та вчинення наступні дії, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребуванню підлягають не всі документи, що передбачені приписами статті 53 МК, а лише ті, що надають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Відтак, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення органом доходів і зборів іншої митної вартості лише тоді, коли подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, на думку апеляційного суду, митний орган зобов`язаний зазначати конкретні обставини, що викликали обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, а також причини неможливості її перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувавши як необхідність перевірки спірних відомостей, так і вказавши документи, надання яких може усунути такі сумніви.  
Таким чином, відсутність у рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про його протиправність.  
Суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, виходячи із приписів частини 2 статті 55 МК та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» рішення про коригування митної вартості товару має містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.
При цьому у Рішенні відсутні пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, також відсутня докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при її визначенні, а лише зазначено, що коригування митної вартості ґрунтується на раніше визначених митними органами митних вартостях МД № 10025000/2013/15722 від 25 червня 2013 року.
На переконання апеляційного суду, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Відсутність у оспорюваному Рішенні обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для його скасування (Постанова Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 815/1670/17).
Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку окремо.
Сам факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товару, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за обраним декларантом методом на підставі поданих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для її коригування митним органом. 
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».
Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і  суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.
У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятих митним органом Рішення та Кратки відмови. 
При наданні оцінки правильності вирішення судом першої інстанції позовних вимог  ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» щодо стягнення на його користь з Державного бюджету України надмірно сплачених на підставі платіжного доручення від 03 липня 2013 року № 3031 сум мита та ПДВ суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Можливість повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів передбачена приписами статті 301 МК, статті 43 Податкового кодексу України, статті 45 Бюджетного кодексу України, а його процедура детально регламентована Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного  органу як передоплата митних та інших  платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364 (далі – Порядок повернення). 
Відповідно до вказаних приписів таке повернення здійснюється на підставі заяви платника та у визначений термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що оскільки повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, то суд не вправі підміняти вказані державні органи і вирішувати питання про стягнення таких платежів, що свідчить про обрання ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» у цій частині позовних вимог неналежного способу захисту своїх прав платника митних платежів.
Наведене залишилося поза увагою суду першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору.
Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак, з урахуванням приписів пункту 43.5 статті 43 ПК та розділу ІІІ Порядку повернення, на думку апеляційного суду, з метою повного захисту порушених прав ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» слід змінити рішення суду першої інстанції у цій частині та зобов`язати Митницю прийняти висновок про повернення з державного бюджету позивачу надмірно сплаченого ПДВ та ввізного мита і подати його для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. 
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів задовольнити частково.
Змінити постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2013 року у справі № 813/6079/13-а у частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка монтажу» про стягнення на його користь з Державного бюджету України надмірно сплачених сум мита та податку на додану вартість та  зобов`язати Галицьку митницю Держмитслужби (79000, Львівська область, м. Львів, вул. Костюшка, 1, код ЄДРПОУ 43348711) – правонаступника  Львівської митниці Державної митної служби України – прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка монтажу» (79021, м. Львів, Львівська область, вул. Садова, 2А, код ЄДРПОУ 30650109) сум мита у розмірі 1511 (одна тисяча п`ятсот одинадцять) грн 40 коп і податку на додану вартість у розмірі 6347 (шість тисяч триста сорок сім) грн 90 коп на підставі платіжного доручення № 3031 від 03 липня 2013 року та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. 
У решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2013 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Постанова у повному обсязі складена 06 лютого 2020 року.