УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 січня 2020 року
м. Київ
справа № 653/46/16-к
провадження № 51 – 122 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Генічеського  районного суду Херсонської області від 20 березня 2019 року та ухвала Херсонського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року,
встановив:
За вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 20 березня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК і призначено покарання:
за ч. 1 ст. 125 КК у вигляді 200 годин громадських робіт;
за ч. 1 ст. 122 КК у вигляді 2 років обмеження волі.
Звільнено від покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку із застосуванням п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, за закінченням строків давності.
Звільнено від покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК у зв`язку із застосуванням акту амністії на підставі п. «В» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 22 грудня 2016 року.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 28553,89 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 35000 грн, а всього 63553,89 грн.
Провадження за цивільним позовом ОСОБА_6 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК.
Херсонський апеляційний суд ухвалою від 30 вересня 2019 року вирок місцевого суду залишив без змін. 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого та ухвалу апеляційного судів та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений ОСОБА_4 ,посилаючись на незаконність, на його думку, вироку місцевого та ухвалу апеляційного судів, наводить доводи, які фактично зводяться до його незгоди з наданою судами оцінкою доказам, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також засуджений, указуючи на допущені, на його думку, судами першої і апеляційної інстанцій істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не обґрунтовує, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом постановлених судових рішень, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 412, цього Кодексу.
Крім того, касаційна скарга засудженого  ОСОБА_4 не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Відповідно до ст. 427 ч. 3 КПК якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.  
Усупереч положенням ч. 6 ст. 427 КПК до касаційної скарги не додано їїкопії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження, які мають бути належним чином завірені відповідно до вимог Порядку засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації ”Вимоги до оформлювання документів” (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55).
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд 
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_4  без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                     ОСОБА_3