ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року	Львів	Справа № 500/1436/19 пров. № 857/12772/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Обрізка І.М., Попка Я.С.,
з участю секретаря судових засідань                                                      Гром І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,
суддя у І інстанції                                                            Мартиць О.І.,
час ухвалення рішення                                                   11 год 34 хв,
місце ухвалення рішення                                                  м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення                               28 жовтня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
25 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним і скасувати наказ Управління соціальної політики Тернопільської міської ради (далі - УСП) № 76 від 31 серпня 2018 року у частині позбавлення її права на призначення з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2019 року у зв`язку із встановленим фактом надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги, а також повернення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї в розмірі 167252,41 грн. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 500/1436/19 позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ відповідача № 76 від 31 серпня 2018 року «Про припинення допомоги» у частині забезпечення повернення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї ОСОБА_1 у сумі 167252,41 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що в ході судового розгляду підтверджено факт зазначення позивачкою недостовірних відомостей про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей). Тому УСП правомірно з 01 серпня 2018 року припинено призначення та виплату державної соціальної допомоги  сім`ї ОСОБА_1 , а також з урахуванням можливості подальшого призначення допомоги не раніше, ніж через шість місяців, починаючи з першого числа місяця виявлення порушення,  обґрунтовано позбавлено права на призначення та виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року у відповідності до пункту 1 оскаржуваного наказу УСП № 76 від 31 серпня 2018 року «Про припинення допомоги».
Водночас, відповідачем оспорюваним наказом вказано повернути виплачену соціальну допомогу у повному розмірі без урахування вимог пункту 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року, щодо врахування матеріального стану сім`ї при визначенні обсягу надміру виплачених коштів та встановлення строків їх повернення. При цьому повідомленням № 55 про припинення соціальних допомог від 29 серпня 2018 року УСП проінформувало позивачку про обов`язок повернути переплачену суму соціальної допомоги і перерахувати 167 252,41 грн до 01 жовтня 2018 року. 
Відтак, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ у частині пункту 2.2 щодо повернення надміру виплачених коштів ОСОБА_1 прийнятий не на підставі та у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, тобто без з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), що обумовлює необхідність його скасування.
У апеляційній скарзі УСП просило скасувати рішення суду першої інстанції та  відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв у відповідності до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року, і такий не підлягає скасуванню. 
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, за заявою ОСОБА_1 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг від 08 лютого 2017 року № 905185 і доданої до неї Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 08 лютого 2017 року та інших документів УСП призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї з 01 лютого 2017 року по 04 березня 2017 року в розмірі 8220,78 грн, з 05 березня 2017 року по 31 липня 2017 року в розмірі 8561,46 грн. 
Рішенням відповідача від 04 травня 2017 року позивачці була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї з 01 лютого 2017 року по 04 березня 2017 року в розмірі 8220,78 грн, з 05 березня 2017 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 8561,46 грн, з 01 травня 2017 року по 31 липня 2017 в розмірі 9147,98 грн. 
За заявою ОСОБА_1 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг від 30 серпня 2017 року № 215477 і доданої до неї Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, від 30 серпня 2017 року та інших документів УСП позивачці призначена державна соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року у розмірі 9059,89 грн.
За заявою ОСОБА_1 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг від 22 лютого 2018 року № 203362 і доданої до неї Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, від 22 лютого 2018 року та інших документів, УСП позивачці призначена державна соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї з 01 лютого 2018 року по 08 лютого 2018 року у розмірі 9510,25 грн, з 09 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року в розмірі 9760,25 грн. 
За результатами проведеної перевірки відділом соціальних інспекторів відповідача було встановлено, що ОСОБА_1 подала неповну інформацію, оскільки не зазначила у розділах IV «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)» Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 08 лютого 2017 року, Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 30 серпня 2017 року, Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 22 лютого 2018 року про наявність у володінні свого чоловіка - ОСОБА_2 - причепу марки ПГМФ, модель 8304, номерний знак НОМЕР_1 , тип кузова пр-легковий-в, 2016 року випуску, дата реєстрації 31 січня 2017 року, загальна вартість 8000 грн.
Згідно із актом проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення житлових субсидій та соціальних допомог, від 29 серпня 2018 року № 98 сума переплати за період з 01 лютого 2017 року по 31 липня 2017 року складає 52743,69 грн.
Відповідно до акту проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення житлових субсидій та соціальних допомог, від 29 серпня 2018 року № 99 року сума переплати за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року складає 55460,66 грн. 
Згідно із актом проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення житлових субсидій та соціальних допомог, від 29 серпня 2018 року № 100 сума переплати за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року 59048,06 грн.
31 серпня 2019 року відповідачем видано наказ «Про припинення допомоги» № 76, відповідно до якого у зв`язку із встановленими фактами подання недостовірної інформації про наявність у володінні більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму) та неподанням відповідної інформації в управління соціальної політики, керуючись частинами 1, 4 статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», пунктами 10, 12, 25, 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року, ОСОБА_1 припинено з 01 серпня 2018 року призначення та виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї та позбавлено права на призначення та виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї на період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року.
Повідомленням № 55 про припинення соціальних допомог від 29 серпня 2018 року УСП проінформувало позивачку про припинення виплати соціальної допомоги починаючи з 01 серпня 2018 року, а також про обов`язок повернути переплачену суму соціальної допомоги і перерахувати 167252,41 грн. до 01 жовтня 2018 року на рахунок відповідача.
Вважаючи таке рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, позивачка звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо.
Як визначено статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (далі - Закон № 1768-III) державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї; де малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї; де прожитковий мінімум для сім`ї - визначена для кожної сім`ї залежно від її складу сума прожиткових мінімумів, розрахованих та затверджених відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення; а середньомісячний сукупний доход сім`ї - обчислений у середньому за місяць доход усіх членів сім`ї з усіх джерел надходжень, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги. До сукупного доходу сім`ї не враховується грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення. 
Частиною 10 статті 4 Закону № 1768-III передбачено, що порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 затверджено Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (далі - Порядок № 250), який визначає умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».
Пунктом 2 Порядку № 250 передбачено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - соціальна допомога) призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 1768-III, державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли:
працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, за особами з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги);
з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї;
у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).
При цьому, частиною 2 цієї ж статті передбачено, що за наявності обставин, передбачених у частині першій цієї статті, державна соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад у разі, якщо:
у складі сім`ї є особа з інвалідністю;
у малозабезпеченій багатодітній сім`ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років);
неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов`язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім`ї. Рішення про призначення державної соціальної допомоги у таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги.
Якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення (частина 4 статті 7 Закону № 1768-III).
Зазначені норми кореспондуються і з приписами Порядку № 250.
Як слідує з матеріалів справи, позивачка подала неповну інформацію, а саме не зазначила в розділах IV «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)» Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 08 лютого 2017 року, Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 30 серпня 2017 року, Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 22 лютого 2018 року про наявність у володінні свого чоловіка ОСОБА_2 транспортного засобу - причепу марки ПГМФ, модель 8304, номерний знак НОМЕР_1 , тип кузова пр-легковий-в, 2016 року випуску, дата реєстрації 31 січня 2017 року, загальна вартість 8000 грн.
31 серпня 2018 року у зв`язку із встановленими фактами подання недостовірної інформації про наявність у володінні більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму) та неподанням відповідної інформації в управління соціальної політики, керуючись частинами 1, 4 статті 7 Закону № 1768-III, пунктами 10, 12, 25, 28 Порядку № 250 відповідачем видано оспорюваний наказ № 76 «Про припинення допомоги».
Разом із тим, відповідно до пункту 28 Порядку № 250 якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.
На переконання апеляційного суду, приймаючи рішення про повернення позивачкою виплаченої соціальної допомоги у повному розмірі оспорюваним наказом № 76 від 31 серпня 2018 року, УСП при визначенні обсягу таких коштів та встановленні строків їх повернення не було враховано приписів пункту 28 Порядку № 250 щодо необхідності врахування матеріального стану сім`ї ОСОБА_1 , у складі якої перебувають шестеро неповнолітніх дітей, а чоловік позивачки ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з онкологічним захворюванням. 
Тому апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ від 31 серпня 2018 року № 76 у частині пункту 2.2  щодо повернення надміру виплачених коштів ОСОБА_1 прийнятий не на підставі та у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, тобто без з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), що обумовлює необхідність його скасування.
Окрім того, суд апеляційної інстанції додатково наголошує на тому, що частиною 4 статті 7 Закону № 1768-III чітко передбачено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. 
Аналогічні приписи містяться у пункті 25 Порядку № 250.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і  суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.
Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачекs.r.о.» проти Чеської Республіки» (Spacek, s.r.o. v. TheCzechRepublic, № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Аналізуючи поняття «якість закону», Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» 9№ 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.
На переконання апеляційного суду, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів для висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 навмисно подала неповну інформацію щодо наявності у володінні свого чоловіка ОСОБА_2 автомобільного причепу з метою неправомірного отримання соціальної допомоги, що давало б УСП підстави для застосування до неї вимог пункту 28 Порядку № 250 щодо повернення таких виплат. 
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 500/1436/19 - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Я. С. Попко  	
Постанова у повному обсязі складена 06 лютого 2020 року.