ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року 
м. Київ

Справа №  01/5026/333/2011 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого – Пєскова В.Г.,
суддів: Катеринчук Л.Й., Жукова С.В.,
за участю секретаря судового засідання – Хмельовського В.О., 

учасники справи:
ініціюючий кредитор – Управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси,
представник в судове засідання не з`явився, 
боржник – Державне підприємство "Черкаське будівельно-монтажне управління",
представник в судове засідання не з`явився, 
ліквідатор – арбітражний керуючий Звєздічев М.О., 
представники скаржника – Кохан Ю.О., Матієнко О.Б.,
прокурор – Шекшеєва В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019
у складі колегії суддів: Верховця А.А. (головуючий), Пантелієнка В.О., Доманської  М.Л. 
та на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.08.2019 
у складі судді Хабазні Ю.А.
за заявою Військової частини № НОМЕР_2 Міністерства оборони України
про визнання поточним кредитором
у справі за заявою Управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси
до Державного підприємства "Черкаське будівельно-монтажне управління"
про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ
Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції
1.          21.02.2011 ухвалою  Господарського суду Черкаської області порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Черкаське будівельно-монтажне управління" (далі – ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління"), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, накладено арешт на все майно боржника; 
2.          05.04.2011 ухвалою  Господарського суду Черкаської області введено процедуру розпорядження майном;
3.          02.09.2011 ухвалою  Господарського суду Черкаської області затверджено реєстр вимог кредиторів на суму 3 167 101,20 грн. В ухвалі суду встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення 30-денного строку після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство боржника, або не заявлені взагалі не розглядаються і вважаються погашеними. 
4.          09.11.2011 ухвалою  суду першої інстанції затверджено мирову угоду, провадження у справі припинено, скасовано арешт на майно боржника.
5.          18.03.2014 ухвалою  Господарського суду Черкаської області розірвано мирову угоду, введено процедуру розпорядження майном боржника.
6.          Ухвалою суду першої інстанції  від 24.10.2017 введено процедуру санації боржника строком на дванадцять місяців, призначено керуючим санацією керівника боржника Доманського В.М. і розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Звєздічева М.О., зобов`язано керуючого санацією протягом трьох місяців з дня винесення ухвали підготувати та подати в установленому порядку на затвердження суду план санації; ухвалою від 29.05.2018 строк подання плану продовжено до 24.06.2018. 
7.          16.10.2018 постановою Господарського суду Черкаської області припинено процедуру санації ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління"; боржника визнано банкрутом; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Звєздічева М.О.
8.          17.10.2018 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури за №54858, у якому встановлено граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника: протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
9.          05.06.2019 Військовою частиною НОМЕР_1 подано заяву від 03.06.2019 з кредиторськими вимогами  до ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" на суму 236 929,56 грн, з них: 3 842 грн сплаченого судового збору та 23 3087,56 грн основного боргу, разом з клопотанням від 03.06.2019 № 486 про поновлення процесуального строку для подання заяви про визнання поточним кредитором боржника.
10.          В обґрунтування заяви про визнання кредиторських вимог Військова частина НОМЕР_1 зазначила, що протягом 2000-2003 років між Військовою частиною НОМЕР_1 та Військовою частиною НОМЕР_3 (перейменовано на Державне підприємство "Черкаське будівельно-монтажне управління") було укладено ряд договорів на виконання ремонтних робіт на об`єктах Військової частини НОМЕР_1 (договір №7 від 12.06.2000, договір №23 від 22.05.2001, договір №14/26 від 02.09.2002, договір №32 від 02.10.2002, договір №8 від 30.05.2003).
11.          У відповідності до умов цих договорів, Військова частина НОМЕР_3 зобов`язувалась виконати власними і залученими засобами ремонтні роботи на об`єктах Військової частини НОМЕР_1 ; Військова частина НОМЕР_1 зобов`язалась сплатити кошти та передати будівельні матеріали необхідні для проведення ремонтних робіт.
12.          За твердженнями заявника, Військова частина НОМЕР_1 свої зобов`язання виконала в повному обсязі на суму 1 590 981,75 грн, проте Військова частина НОМЕР_3 свої зобов`язання виконала частково, на суму 1 357 894,19 грн (згідно з актом звірки розрахунків станом на 01.08.2005). Отже, за твердженнями заявника, за ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" рахується заборгованість в сумі 233 087,56 грн.
13.          Ліквідатор банкрута у повідомленні від 20.06.2019 №02-19/62 про результати розгляду грошових вимог заявника заперечував проти задоволення грошових вимог Військової частини НОМЕР_1 в розмірі 236  929,56 грн, оскільки вони не підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів у зв`язку із пропуском заявником встановленого частиною другою статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" строку їх подання.
14.          26.07.2019 ухвалою суду першої інстанції Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України було зобов`язано надати суду обґрунтований розрахунок суми вимог, вказаної у заяві про визнання кредитором, з посиланням на первинні бухгалтерські документи та їх копії.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду
15.          13.08.2019 ухвалою Господарського суду Черкаської області у справі №  01/5026/333/2011 у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 03.06.2019 № 4851 про визнання кредиторських вимог відмовлено повністю.
16.          Суд першої інстанцій дійшов висновку, що надані заявником довідки про вартість виконаних підрядних робіт, акти звірки взаємних розрахунків, а також переписка між сторонами є доказами тих обставин, що ними виконувались умови укладених договорів, тобто проводились роботи, здійснювалось фінансування і постачання матеріалів. Рахунок від 17.03.2003 №7 на оплату транспортних послуг не є доказом їх надання.  Однак вказані документи не є доказами про кількість перерахованих Військовій частині НОМЕР_3 коштів, про кількість переданих їй матеріалів, про надані транспортні послуги, які є підставою для підтвердження доводів заявника про те, що в цілому боржнику було передано ТМЦ на суму 1 590 981,75 грн.
17.          Суд першої інстанції зазначив, що вказані документи не підтверджують обставини виконання робіт боржником на суму 1 357 894,19 грн, оскільки такими документами мали б бути Довідки про вартість виконаних підрядних робіт. Саме такі довідки були б підставою для установлення обставин, за якими з укладених договорів виконані чи не виконані роботи, а саме істотне – для установлення конкретних дат виникнення прострочення у виконанні боржником зобов`язань та для визначення наслідків такого прострочення відповідно до кожного окремого договору.
18.          Також місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання заявника про поновлення пропущеного строку пред`явлення вимог, оскільки суду не доведено факту наявності заборгованості та факту настання строку його платежу.
19.          29.10.2019 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.08.2019 у справі № 01/5026/333/2011 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.08.2019 у справі № 01/5026/333/2011 залишено без змін. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 в дохід Державного бюджету України 5 763 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги. Доручено Господарському суду Черкаської області видати наказ на виконання даної постанови. Матеріали справи № 01/5026/333/2011 повернуто до Господарському суду Черкаської області.
20.          Апеляційний господарський суд зазначив, що зі змісту заяви Військової частини НОМЕР_1 про визнання кредиторських вимог слідує, що грошова заборгованість в розмірі 236 929,56 грн виникла згідно з укладеними між боржником та заявником договорами у період з 2000-2003 років, а відтак,  заявлені грошові вимоги Військової частини НОМЕР_1 є конкурсними вимогами, а не поточними, як помилково зазначає заявник.
21.          Суд апеляційної інстанції погодився із висновками місцевого господарського суду та зазначив, що Військовою частиною НОМЕР_1 не надано до матеріалів справи жодних документальних доказів, які свідчать що ним на виконання умов зазначених договорів (на виконання ремонтних робіт) замовлялись, приймались належним чином та оплачувались будь-які підрядні роботи саме на виконання договорів №7 від 12.06.2000, №23 від 22.05.2001, №14/26 від 02.09.2002, №32 від 02.10.2002, №8 від 30.05.2003.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А.           Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
22.          03.12.2019 Військовою частиною НОМЕР_1 подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.08.2019 у справі № 01/5026/333/2011; прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 03.06.2019 № 4851 про визнання кредиторських вимог. 
23.          Скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій неповно оцінено подані заявником докази та суди дійшли необґрунтованих висновків про не підтвердження  заявником своїх кредиторських вимог. 

Б.           Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
24.          Відзиву на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходило. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи
і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
А.             Щодо суті касаційної скарги
25.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
26.          Здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних ухвали та постанови, оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне. 
27.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, провадження у даній справі про банкрутство ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" було порушено ухвалою місцевого господарського суду від 21.02.2011, а ухвалою від 02.09.2011 було затверджено реєстр кредиторів боржника. Заява Військової частини НОМЕР_1 про визнання кредиторських вимог від 03.06.2019, як вже зазначалося вище, обґрунтована заборгованістю боржника за договорами, які були укладені у 2000-2003 роках. 
28.          Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції до 19.01.2013,  визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. 
29.          Апеляційним господарським судом встановлено, що заявлені грошові вимоги Військової частини НОМЕР_1 в розмірі 236 929,56 грн, відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", є конкурсними вимогами, а не поточними.
30.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що заявником на підтвердження своїх кредиторських вимог до боржника, що виникли на підставі укладених між сторонами договорів на виконання ремонтних робіт, було надано судам довідки про вартість виконаних підрядних робіт, акти звірки взаємних розрахунків, акти прийому виконаних робіт, а також переписка між замовником та підрядником.
31.          Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. 
32.          Відповідно до положень частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
33.          В силу вимог частини першої статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
34.          Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що у справі про банкрутство господарський суд встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №  924/628/17 ).
35.          Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
36.          Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належність доказів – спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.
37.          Колегія суддів Верховного Суду зауважує, що заявляючи кредиторські вимоги на підставі декількох договорів, заявник повинен довести наявність та розмір заборгованості боржника в розрізі кожного зобов`язання із підтвердженням належними доказами. 
38.          Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що в надані Військовою частиною НОМЕР_1 акти звірки взаємних розрахунків, між сторонами, довідки про вартість виконаних підрядних робіт, акти прийому виконаних робіт не підтверджують наявність та розмір заборгованості боржника перед заявником, оскільки не містять інформацію стосовно договору (номер та дата договору) на підставі якого виконувались підрядні роботи, що в свою чергу унеможливлює достеменно встановити суму виконаних підрядних робіт згідно кожного конкретного договору. 
39.          З урахуванням встановлених судами попередніх обставин, Верховний Суд погоджується із висновками місцевого господарського суду та суду апеляційної інстанції про те, що   грошові вимоги Військової частини НОМЕР_1 до боржника не підтверджені належними та допустимими доказами.
40.          Верховний Суд також зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини першої, частини другої статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції до 19.01.2013, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.  Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.
41.          Юридичний аналіз приписів частин 1, 2 статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, в редакції на період здійснення процедури розпорядження майном щодо боржника у даній справі, який завершився затвердженням реєстру вимог кредиторів, дозволяє зробити висновок про те, що конкурсний кредитор, який пропустив 30-денний строк на заявлення своїх вимог у справу про банкрутство втрачає таке право, оскільки такий строк є пресічним та в силу зазначеної норми закону припиняє існування грошового зобов`язання, за яким може бути заявлена така грошова вимога. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.05.2018 у справі № 27/58б. 
42.          Як вже зазначалося вище, судами попередніх інстанцій встановлено, що  справа про банкрутство ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" була порушена 21.02.2011, натомість із заявою про визнання кредиторських вимог Військова частина НОМЕР_1 звернулася аж у 2019 році. 
43.          З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанції обставин подання заяви про визнання кредиторських вимог із пропуском встановленого частиною першою статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та не підтвердження наявності та розміру заборгованості боржника перед заявником, Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 . 
44.          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Б.           Висновки щодо застосування норми права
45.          У справі про банкрутство господарський суд встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №  924/628/17. У даній справі заявником не доведено належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості боржника.
В.           Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
46.          Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що рішення та постанова у справі прийняті з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
47.          Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України  підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі постанова Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 та ухвала Господарського суду Черкаської області від 13.08.2019 – залишенню без змін.

Г.           Розподіл судових витрат
48.          У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

          Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308,  статтею 309,   315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1.              Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України    залишити без задоволення. 
2.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.08.2019  у справі №  01/5026/333/2011 залишити без змін. 
3.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В. Пєсков
Судді                                                                                                    Л. Катеринчук
                                                                                                    С. Жуков