Справа № 428/4666/18 
Провадження № 22-ц/810/1021/19 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року                                  місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
       головуючого - Авалян Н.М. 
       суддів - Дронської І.О., Коновалової В.А.
       за участю секретаря судового засідання - Перишкіна Т.М.
       позивача - ОСОБА_1 
       представника позивача - адвоката Хорольського І.В.
       представника відповідача - Шабельнікова О.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження 
       апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 листопада 2019 року (суддя Кордюкова Ж.І.)
у справі про захист прав споживача
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 

встановив:

Короткий зміст позовних вимог
27 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила: 1) визнати порушення відповідачкою прав позивачки як споживача; 2) стягнути з відповідачки пеню за прострочення виконання робіт (послуг) у розмірі 110246,40 грн.; 3) стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 
В обґрунтування позову вказала, що між нею та відповідачкою був укладений договір на виготовлення спального гарнітуру, який складається з кутової шафи-купе, ліжка, тумб та матрацу. При цьому відповідачка не надала інформації щодо ціни кожного виробу, про матеріал та повну вартість робіт. На виконання умов договору вона сплатила відповідачці 38280 грн. Під час доставки та встановлення меблів були виявлені недоліки: суцільні подряпини на поверхні та всередині шафи, недоліки на поверхні дверей шафи, несправність підйомного механізму ліжка (зламана залізна деталь), відсутність можливості комфортного підйому, велика відстань між ламелями. Акт про виявлені недоліки не оформлявся, оскільки відповідачка пообіцяла все виправити, але потім відповідачка відмовилась прийняти будь-які претензії. Протиправними діями відповідачки позивачці завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних хвилюваннях, моральному та фізичному пригніченні з приводу неможливості користуватись ліжком, постійного стресу, який         став причиною медичного лікування. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості позовних вимог. 

Узагальнені доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу 
Позивачка в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Апеляційна скарга містить доводи аналогічні тим, що викладенні в позовній заяві.
Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Відповідачка у відзиві на апеляційну скаргу посилалась на бездоказовість та необгрунтованість позовних вимог. В судове засідання не з`явилась. ЇЇ представник в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Стислий виклад встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи
Судом першої інстанції встановлені наступні факти.
ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність з виробництва меблів для офісів і підприємств торгівлі, кухонних меблів та інших меблів та має статус фізичної особи-підприємця, що підтверджується копією витягу від 15.12.2011 року серії ААВ №425163.
Між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір на виготовлення спальних меблів за індивідуальним замовленням на суму 38280 грн., що підтверджується копіями товарних чеків від 27.10.2017 року на суму 8000 грн., від 22.11.2017 року на суму 12230 грн., від 04.10.2017 року на суму 50 грн., від 16.10.2017 року (передоплата) 18000 грн.
На виконання умов укладеного договору ОСОБА_1 сплатила обумовлену суму грошових коштів, а фізична особа - підприємець ОСОБА_2 з власних матеріалів виготовила меблі та доставила їх у квартиру позивачки
Позивачка весь час з моменту отримання замовлення користується спальними меблями за призначенням, але мала претензії щодо якості виготовлених меблів. Зокрема, щодо підйомного механізму ліжка, ремонт якого на замовлення позивачки здійснило 20 лютого 2018 року ТОВ «МЕБЛІ-ОПТ», за що позивачка сплатила 100 грн. 
Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що сторони уклали договір побутового підряду на виготовлення та поставку меблів.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
1. Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 прав споживача ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів споживача не передбачений законодавством.
Апеляційний суд вважає цей висновок суду першої інстанцій правильним, оскільки він відповідає правовим висновкам Верховного Суду щодо способів захисту права, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, в яких зазначено наступне.
Відповідно до викладеної в позові вимоги позивача суд може визначити спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача сприятиме ефективному захисту його прав чи інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Закон України «Про захист прав споживачів» та норми Цивільного кодексу України містять норми щодо способів захисту прав споживача у разі їх порушення товарами (послугами) неналежної якості.
Зокрема, ч. 2 ст. 872 ЦК України встановлено, що у разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.
Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.
Позивачка, посилаючись на недоліки виготовлених меблів, не заявляла жодної з передбаченої законом вимог на захист своїх прав як споживача неякісним товаром, а само по собі визнання судом факту порушення відповідачкою прав позивачки як споживача не сприяє захисту її прав.

2. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до закнодавства пеня стягується у разі простроченням виконання робіт. Проте, у справі, яка розглядається, позивачка не посилається на прострочення виготовлення та постачання меблів. В письмовій претензії від 22.01.2018 року вона не посилалась на прострочення виконання роботи по виготовленню та поставки меблів.
Апеляційний суд вважає цей висновок суду першої інстанцій правильним, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та правильно застосованим до правовідносин сторін нормам процесуального права, та зауважує наступне.
Статтею 846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
       Сторони не укладали письмового договору підряду. Відповідно не визначали строку виконання замовлення. Однак, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору (ч.1 ст.866 ЦК України).
Видані відповідачкою товарні чеки не містять інформації про строки виготовлення та поставки меблів в квартиру позивачки. В позовній заяві відсутнє посилання на дату отримання позивачкою замовлення. Разом з тим, надані суду докази свідчать про те, що з моменту внесення останньої плати за замовлення (22 листопада 2017 року) до моменту пред`явлення претензії з приводу якості виконаних робіт (20 січня 2018 року) минуло два місяці. Отже, за відсутності заперечень позивачки щодо строку виконання замовлення, можна вважати, що відповідно до законодавства замовлення виконано у розумний строк.
За вказаних обставин не підлягає стягненню пеня за прострочення виконання робіт за договором підряду.

3. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки відмовлено у задоволенні позову про стягнення пені.
Апеляційний суд вважає цей висновок суду першої інстанцій правильним, оскільки він відповідає нормам матеріального права.
Згідно статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. 
При укладання договору побутового підряду сторони не обумовили підстави та розмір відшкодування моральної шкоди виконавцем робіт. У такому випадку моральна шкода підлягає стягненню, якщо таке відшкодування прямо передбачено законом. 
Нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правові відносини побутового підряду не передбачено стягнення моральної шкоди. А Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено вирішення питання про стягнення моральної шкоди виключно при задоволенні позовних вимог споживача ( ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Позивачка обґрунтувала позов в частині відшкодування моральної шкоди неналежною якістю виготовлених меблів, у зв`язку з чим то питання про відшкодування моральної шкоди з цієї підстави підлягає вирішенню судом одночасно з розглядом позовної вимоги щодо якості виготовленої продукції. Враховуючи, що позовна вимога з приводу недоліків виготовленої продукції не була заявлена, суд не вправі був вирішувати питання щодо відшкодування моральної шкоди з цієї підстави, оскільки позивачка не позбавлена права звернутись до суду з такими вимогами.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте ухвалене у справі рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам у повному обсязі не відповідає, оскільки суд першої інстанції в рішенні послався на обставини та зробив висновки, які не відносяться до предмету спору.
Зокрема, в рішенні суду зазначено про те, що «в судовому засіданні не було встановлено, та підтверджено належними та достатніми доказами, що спальні меблі, виготовлені на замовлення ОСОБА_1 фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 , мають недолік (неправильне встановлення ламелєй) і що цей недолік не дає можливості користуватись меблями . З пояснень представника позивача адвоката Ус О.О. було встановлено, що позивач ОСОБА_1 весь час з моменту отримання замовлення користується спальними меблями за призначенням».
       Також зазначено про те, що «враховуючи, що позивач за власний рахунок усунула недолік у спальних меблях, виготовлених на її замовлення відповідачем (замовила роботи з ремонту підйомника ліжка, вартість яких становила 100 грн.), мала обрати спосіб захисту своїх прав до приписів вищенаведених норм права, тобто вимагати безоплатного усунення цих недоліків або відшкодування його витрат на їх усунення чи відповідного зменшення плати. Виходячи з того, що позивач усунула недолік ліжка шляхом ремонту підйомника, витративши на це 100 грн., то вона має право на зменшення плати за виготовлення меблів на 100 грн».
       Посилання на ці обставини та висновки підлягають виключенню з описової та мотивувальної частини рішення, оскільки якість виготовлених меблів не відноситься до предмета та підстав позову, який чітко визначений позивачкою - стягненні пені за прострочення виконання робіт (послуг), що не пов`язано з якістю виготовлених та поставлених меблів.
Відповідно до статті 376 Цивільного процесуального України підставами для зміни рішення є, зокрема: неповнота з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини.
Луганський апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального та невідповідність висновків суду обставинам справи частково прийняті до уваги, проте вони не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати
У зв`язку залишення апеляційної скарги без задоволення та звільнення позивачки від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги відносяться на рахунок держави відповідно до ч.6 ст.141 ЦК України. 
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391 ЦПК України, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 листопада 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - з 17 січня 2020 року.

Головуючий                                                                        Н.М.Авалян        

Судді                                                                        І.О.Дронська        

               В.А.Коновалова