ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/1694/19 пров. № 857/11245/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Хітрень О.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС  у Рівненській області, 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року (суддя – Комшелюк Т.О., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м.Рівне, дата складання повного тексту – не вказана), 
в адміністративній справі №460/1694/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області, 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

  встановив:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДФС у Рівненській області (правонаступником якого є ГУ ДПС у Рівненській області), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.06.2019 року: - №0006581304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на суму 3672,36 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями на 2937,88 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 734,48 грн.; - №0006591304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами на суму 18361,72 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями на 14689,38 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 3672,34 грн.. 
Відповідач ГУ ДФС у Рівненській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позовної заяви відмовити повністю. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року позовну заяву задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 03.06.2019 року за №0006581304, №0006591304 в повному обсязі. Стягнено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДФС у Рівненській області судовий збір у сумі 768,40 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 02.09.2019 року не погодився відповідач ГУ ДФС у Рівненській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що підставою для задоволення позовних вимог, став висновок суду першої інстанції про наявність достатніх доказів на підтвердження у позивача права на застосування преференційної ставки ввізного мита при імпорті автомобілів на територію України. З цього приводу звертає увагу апелянт на те, що відповідно до інформації, отриманої від уповноважених органів Словацької Республіки (лист №633409/2018-2000102/87Не від 13.11.2018р.), не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених у деклараціях інвойс, складених експортером на інвойсах від 25.01.2018р. №2018-032 та від 25.01.2018р. №2018-0033 з Європейського Союзу відповідно до Протоколу І та зазначено, що дані транспортні засоби не можуть вважатися товарами, що походять з ЄС. Тому, відповідач правомірно застосував до спірних правовідносин норми ч.2 ст.48 МК України, згідно якої товари, походження яких достовірно не встановлено, випускаються митним органом у вільний обіг на митній території України за умови сплати ввізного мита за повними ставками Митного тарифу України. Також, звертає увагу апелянт на те, що надана позивачем відповідь експортера, в якій вказано про неотримання будь-яких запитів уповноважених органів Словаччини щодо спірних декларацій-інвойс, не підтверджує статусу проданого товару в частині країни походження. Крім цього, вважає апелянт необгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що згідно відкритої інформації мережі Інтернет, концерн «Івеко» та концерн «Рено» є європейськими компаніями, тому сумніви про походження товару з ЄС є безпідставними. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 02.09.2019р. та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 02.09.2019р. – без змін. 

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що гр. ОСОБА_2 за довіреністю позивача Мануйлик М.С. та на її ім`я за митною декларацією №UA204010/2018/201246 від 30.01.2018 року було ввезено на митну територію України автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 50С15», ідентифікаційний номер (шасі) - НОМЕР_1 , загальна кількість місць, включаючи місце водія – 3, призначений для використання по дорогах загального користування (для перевезення вантажів), номер двигуна – F1CE3481LC, двигун - дизельний, робочий об`єм циліндрів 2998 см.3, вантажопідйомність – 2,955 т.. Митна вартість вказаного автомобіля склала 3500 євро. Також, були сплачені наступні митні платежі: ввізне мито – 14107,38 грн., акцизний податок – 2725,56 грн., податок на додану вартість – 48151,92 грн. (а.с. 18). 
Також, гр. ОСОБА_2 за довіреністю позивача Мануйлик М.С. та на її ім`я за митною декларацією №UA204010/2018/201251 від 30.01.2018 року було ввезено на митну територію України автомобіль марки «RENAULT», модель «MASTER», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_2 , загальна кількість місць, включаючи місце водія – 3, призначений для використання по дорогах загального користування (для перевезення вантажів), номер (тип) двигуна – М9ТВ6, двигун - дизельний, робочий об`єм циліндрів 2299 см.3, вантажопідйомність – 1,455 т.. Митна вартість вказаного автомобіля склала 2700 євро. Також, були сплачені наступні митні платежі: ввізне мито – 10904,26 грн., акцизний податок – 1607,75 грн., податок на додану вартість – 37119,10 грн. (а.с. 19). 
Під час митного оформлення вказаних вантажних автомобілів «IVEKO», модель «DAILY 50С15» та «RENAULT», модель «MASTER» декларантом було подано рахунки-фактури від 25.01.2018р.: №2018-032 та №2018-033, в яких, відповідно до положень Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами продавцем, були зазначені декларації інвойс, якими підтверджувалося походження автомобілів з Європейського Союзу (преференційне походження) (а.с. 20, 21). 
Відповідно до граф 36 митних декларацій від 30.01.2018р.: №UА204010/2018/201246 та №UА204010/2018/201251, позивачу при ввезенні на митну територію України транспортних засобів надано преференцію зі сплати митра (код пільги – 410) – «товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС» визначену абзацом 1 частини 1 статті 29 глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014р., ратифікованої відповідно до Закону України №1678-VІІ від 16.09.2014р. відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до цієї Угоди. 
Також встановлено, що 17.04.2019 року повідомленням №435/17-00-13-04 відповідач ГУ ДФС у Рівненській області повідомив позивача ОСОБА_1 про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання законодавства України з питань державної митної справи (а.с. 23). 
У період з 03.05.2019р. по 08.05.2019р. відповідачем ГУ ДФС у Рівненській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товарів з поданням митних декларацій: від 30.01.2018р. №UA204010/2018/201246 та від 30.01.2018р. №UA204010/2018/201251. 
За наслідками перевірки складено Акт №1076/17-00-13-04/117511512 від 22.05.2019 року. У висновках акту перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення: 1) ст.257, ч.1, ч.2 ст.270, ч.1 ст.272, ч.2 ст.277, ст.278, ст.279, ст. 289, ч.1 ст.298 МК України, п.187.8 ст.187, пп.190.1 п.190 ПК України, абз.1 ч.1 ст.29 глави 1 розділу ІV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на загальну суму 14689,38 грн.; 2) п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 ПК України, абз.1 ч.1 ст.29 глави 1 розділу ІV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 2937,88 грн. (а.с. 24-32). 
На підставі вказаного вище Акта перевірки від 22.05.2019р. відповідачем ГУ ДФС у Рівненській області винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення від 03.06.2019 року: - №0006581304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на суму 3672,36 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями на 2937,88 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 734,48 грн.; - №0006591304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами на суму 18361,72 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями на 14689,38 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 3672,34 грн. (а.с. 14-17). 

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Відповідно до ч.1, ч.5 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.  
Крім цього, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному  статтями 345-354 МК України, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості. 
Так, згідно п.8 ч.1 ст.336 МК України, митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів. 
Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи (ч.3 ст.345 МК України). 
Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (ч.6 ст.345 МК України). 
Відповідно до ч.1 ст.351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. 
Документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (ч.2 ст.351 МК України). 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.43 МК України, документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. 
Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару. У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат (ч.3, ч.4 ст.43 МК України). 
Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями. Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару (ч.5, ч.6 ст.43 МК України). 
Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, та виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару (ч.7 ст.43 МК України). 
У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості (ч.8 ст.43 МК України). 
Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фіто санітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару (ч.9 ст.43 МК України). 
Відповідно до ч.1 ст.44 МК України, для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. 
У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України (ч.2 ст.44 МК України). 
Відповідно до п.187.8 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань, у разі ввезення товарів на митну територію України, є дата подання митної декларації для митного оформлення. 
Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (п.190.1 ст.190 ПК України). 
Згідно абз.«а» п.193.1 ст.193 ПК України, ставка податку встановлюються від бази оподаткування в розмірі 20 відсотків. 
Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. 
Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч.6 ст.257 МК України). 
Відповідно до ст.278 МК України, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України. 
Згідно ч.5 ст.280 МК України, ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. 
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. 
Відповідно до ч.1 ст.281 МК України, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. 
Також судом першої інстанції вірно враховано, що особливості митного оформлення окремих товарів, що ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу визначені статтею 377 МК України, згідно якої, товари за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України. 
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про митний тариф України» від 19.09.2013р. №584-VII «Про митний тариф України», для товарів за кодами 8704229900 та 8704219900 ставка мита складає 10 відсотків. 

Зі змісту Акту перевірки №1076/17-00-13-04/117511512 від 22.05.2019 року, який покладено в основу спірних ППР від 03.06.2019 року видно, що контролюючий орган дійшов до висновку про заниження позивачем податкового зобов`язання по сплаті мита та податку на додану вартість, на підставі інформації, що міститься в листі уповноваженого органу Словацької Республіки №633409/2018-2000102/87Не від 13.11.2018р. щодо не підтвердження преференційного походження товарів (транспортних засобів), зазначених у деклараціях інвойсах від 25.01.2018р. №2018-032 та №2018-033 з Європейського Союзу відповідно до протоколу 1, і зазначення, що дані транспортні засоби не можуть вважатися товарами, що походять з ЄС (а.с. 37-38). 
Зокрема, у вищенаведеному листі уповноваженого органу Словацької Республіки зазначено, що декларації на рахунках-фактурах було видано компанією Реплікент ТОВ, Ясов, Слов`янська Республіка. Оскільки експортер товарів, на які поширюються вищезазначені докази походження, не зміг подати відповідні документи, що підтверджують статус їхнього походження, товари не можуть вважатися продуктом, що виробляється, відповідно до положень Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між ЄС та Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з одного боку та Україна, з іншого боку, тому розглянуті товари не можуть вважатися продуктами походження в ЄС. Перевірені рахунки-фактури не відповідають вимогам щодо точності. 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що переміщення товарів преференційного походження через митний кордон України регулюється Угодою про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами (далі Угода), Протоколом 1 щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва (далі Протокол 1), Митним кодексом України (далі МКУ), Положенням про митні декларації, Наказом міністерства фінансів України №651 та іншими підзаконними актами. 
В рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки, Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості та боротьбу з корупцією. Співробітництво у сфері юстиції, свободи та безпеки буде відбуватися на основі принципу поваги до прав людини та основоположних свобод (ст.14 Угоди). 
Положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами-2, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва») (ст. 26 Угоди). 
«Партія товару» означає товари, що або одночасно посилаються від одного експортера одному одержувачу, або зазначені в одному транспортному документі, що регламентує їх відправку від експортера одержувачу, або, за відсутності такого документу, в єдиному інвойсі (ст.1 Протоколу 1). 
Товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (а) сертифікат з перевезення товару ЕІЖ. 1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу або (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу (ст.16 Протоколу 1). 
Декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)( b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро (ч.1 ст.22 Протоколу 1). 
Митні органи країни експорту можуть надати будь-якому експортерові, що надалі іменуватиметься «затвердженим експортером», який часто перевозить товари за цією Угодою, право складати декларації інвойс незалежно від вартості товарів, щодо яких вони складаються. Експортер, який бажає одержати такий дозвіл, повинен надати митним органам усі гарантії, які вони вважатимуть необхідними для підтвердження статусу походження товарів, а також виконання всіх інших умов цього Протоколу (ч.1 ст.23 Протоколу). 
Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу (ч.3 ст.22 Протоколу 1). 
Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав (ч.4, ч.5 ст.22 Протоколу). 
Підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди (ст.25 Протоколу 1). 
Крім цього, згідно п.19 Положення про митні декларації, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року №450, партією товарів вважаються товари, що переміщуються через митний кордон України від одного відправника на адресу одного одержувача за одним товарно-транспортним документом на перевезення. 
Також судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що згідно з наказом Міністерства фінансів України №651 від 30.05.2012 року, при митному оформленні товарів у митній декларації зазначаються: у графі 36 «Преференція» — код звільнення від сплати ввізного мита 410 (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС), передбачений Класифікатором звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, який затверджено наказом №1011; у графі 44 «Додаткова інформація/Подані документи/Сертифікати і дозволи» — код документа про походження товару згідно з Класифікатором документів, затвердженим вищезазначеним наказом. 
Так, з матеріалів справи видно, що під час митного оформлення вантажних автомобілів «IVEKO», модель «DAILY 50С15» та «RENAULT», модель «MASTER» за МД №UA204010/2018/201246 та №UA204010/2018/201251, декларантом було подано рахунки-фактури від 25.01.2018р.: №2018-032 та №2018-033, в яких були зазначені декларації інвойс, якими підтверджувалося походження автомобілів з Європейського Союзу (преференційне походження) (а.с. 20, 21). 
Колегія суддів звертає увагу на те, що вищезгадані декларації інвойс повністю відповідали вимогам ч.4, ч.5 ст.22 Протоколу, оскільки були здійснені шляхом машинописного друкування на інвойсі з використанням словацької мовної версії та власноручно підписані та проштамповані експортером, що їх склав. При цьому, відповідальність за оформлення, видачу та достовірність інформації, що зазначена в декларації інвойс, несе виключно експортер. 
Також з матеріалів справи видно, що 03.07.2019 р. адвокатом позивача на адресу експортера був направлений адвокатський запит з клопотанням роз`яснити ситуацію з приводу листа уповноваженого органу Словацької Республіки від 13.11.2018р. №633409/2018-2000102/87Не. 
Зі змісту відповіді експортера, наданої на адвокатський запит від 03.07.2019 р., видно, що під час оформлення та видачі декларацій інвойс № №2018-032, 2018-033 від 21.01.2018р., компанія експортера керувалась виключно положеннями Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами, з іншої сторони. Будь-яких запитів уповноважених органів Словаччини щодо декларацій інвойс № №2018-032, 2018-033 від 21.01.2018р. компанія експортера не отримувала (а.с. 42). 
Крім цього, матеріалами справи та доводами апеляційної скарги не спростовано вищенаведену інформацію експортера про преференційне походження автомобілів «IVEKO» та «RENAULT». 
Судом першої інстанції також вірно зазначено та враховано, що декларації інвойс є офіційними документами у відповідності до яких настають чітко визначені законом юридичні наслідки, тому такі документи потребують встановлення їх у відповідності до закону не чинними, підробленими чи недійсними. 
Відносно доводів відповідача про те, що слід брати до уваги лист уповноваженого органу Словацької Республіки від 13.11.2018р. №633409/2018-2000102/87Не щодо не підтвердження преференційного походження товарів (транспортних засобів), то колегія суддів також враховує, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Словацької Республіки до експортера за наданням доказів чи відповіді експортера. 
Також, відсутні докази про притягнення експортера до відповідальності за фальшування офіційних документів чи про визнання недійсними декларацій інвойс, виданих експортером. 
Таким чином, являються вірними висновки суду першої інстанції про те, що позивачем до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію. 
Колегія суддів також вважає безпідставним покликання апелянта на інформацію з мережі Інтернет щодо існування у концернів «ІVЕКО» (Італія), та концерну «RENAULT» (Франція) достатньої кількості заводів по виробництву продукції як в Європі, так і в інших частинах світу, оскільки така інформація є загальною і не стосується безпосередньо розглядуваних транспортних засобів, а також не спростовує їх походження з Європейського Союзу. 
Крім цього, судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно ст.36 МК України, під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. 
Отже, в матеріалах справи відсутні та податковим органом не надано доказів, які б свідчили про подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення ТЗ щодо права позивача на преференцію. 
Виходячи із змісту частини 6 статті 69 МК України, донарахування сум податкових зобов`язань після завершення процедури митного оформлення товарів, можливо виключно в разі умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення. 
Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 03.06.2019 року є протиправними, а тому наявні підстави для їх скасування. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 02.09.2019 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5  ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                 постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області – залишити без задоволення. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року в адміністративній справі №460/1694/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий:	 	В. В. Гуляк 	
Судді:	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови складено 20.02.2020 року